ישו: הבדלים בין גרסאות בדף
(←האם ישו המוזכר בתלמוד הוא מחולל הנצרות?: אין ראיה כלל מהתוספות הם באו לאפוקי שבן סטדא שנתלה בע"פ שנתלה אינו ישו שנתלה גם הוא אז) |
(ישנן מקורות למכביר בהערות שוליים) |
||
שורה 1: | שורה 1: | ||
ב[[יהדות]], '''ישו''' הוא [[משיח שקר]] ו[[אדם]] רגיל שעשה מעצמו [[עבודה זרה|אליל]]{{הערה|[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.}}. | |||
'''ישו''' | |||
== | ב[[תלמוד]] מובא שישו היה [[תלמיד חכם שסרח]], החל לעבוד [[עבודה זרה]], עד שלבסוף הוצא להורג על ש[[כישוף|כישף]] ו[[מסית|הסית]] והדיח את ישראל{{הערה|"והתניא בערב הפסח תלאוהו לישו והכרוז יוצא לפניו מ' יום קודם שהוא יוצא ליסקל על שכישף והסית והדיח את ישראל" [[תלמוד בבלי]], [[מסכת סנהדרין]], דף מג, עמוד א'.}}. ה[[רמב"ם]] בספרו ההלכתי [[משנה תורה]] כתב, שישו ותלמידיו הם ממוסרי ישראל, [[מינות (יהדות)|מינים]] ו[[אפיקורוס (יהדות)|אפיקורסים]]{{הערה|"אבל מוסרי ישראל והמינים והאפיקורוסין - מצווה לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהן מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', כישוע הנוצרי ותלמידיו וצדוק ובייתוס ותלמידיהם 'שם רשעים ירקב'" [[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות עבודה זרה, פרק י', הלכה ב.}}. ועוד כתב הרמב"ם על ישו, שלא רק שישו לא עשה את מעשי המשיח, אלא שעוד עשה הפוך{{הערה|[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.}}. | ||
שמו | |||
על פי רוב מזוהה עם [[ישו|ישו הנוצרי]], אך זיהוי זה שנוי במחלוקת. | |||
==ישו בתלמוד== | |||
===ישו במפורש=== | |||
שמו של ישו מופיע בכמה מקומות בכתבי [[חז"ל]]{{הערה|האזכורים לישו בתלמוד נמצאים רק בכתבי היד מלפני 1554, השנה בה האפיפיור [[צנזורה על ספרים עבריים|הורה לסלק מהתלמוד]] ומכתבים יהודיים אחרים, את כל האזכורים האלה מכיוון שהם נחשבו כעלבון וכגידוף. לכן, אזכורים אלה נמצאים רק בגרסה הבלתי מצונזרת של התלמוד או של התוספתא. כל שימוש מאוחר יותר בשם "ישו" נובע מהאזכורים האלה.}}. | |||
ב[[תלמוד בבלי|תלמוד הבבלי]] במסכת סנהדרין מסופר על ישו שהיה תלמידו של [[יהושע בן פרחיה]]. שניהם התארחו יחד באכסניה בדרך מאלכסנדריא שבמצרים לירושלים, שם אמר יהושע בן פרחיה: "כמה יפה אכסניא זו". ענה לו ישו: "רבי, עיניה טרוטות" (כלומר: עיניה של בעלת האכסניה היו כעורות). אמר לו: "רשע! בכך אתה עוסק?!" ונידה אותו. ישו ניסה להתקבל חזרה, אך יהושע בן פרחיה סרב לקבלו. בתגובה, זקף ישו לבנה והשתחווה לה. כשאמר לו יהושע בם פרחיה: "חזור בך!", אמר לו ישו: "כך מקובלני ממך: כל החוטא ומחטיא את הרבים אין מספיקין בידו לעשות תשובה"{{הערה|[[תלמוד בבלי]], [[מסכת סנהדרין]], דף קז, עמוד ב'}}. | |||
במקום אחר ב[[מסכת סנהדרין]] מובא שישו הוצא להורג על ש[[כישוף|כישף]] ו[[מסית|הסית]] והדיח את ישראל: | |||
{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=והתניא בערב הפסח תלאוהו לישו והכרוז יוצא לפניו ארבעים יום קודם שהוא יוצא ליסקל על שכישף והסית והדיח את ישראל|מקור=[[תלמוד בבלי]], [[מסכת סנהדרין]], דף מג, עמוד א'.}} | |||
לאור מקורות אלו, בעוד שבנצרות ישו הוא משיח ואלהים, ביהדות ישו הוא [[משיח שקר]] ו[[אדם|אדם רגיל]] שעשה מעצמו [[עבודה זרה|אליל]]{{הערה|[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.}}. | |||
בתלמוד הבבלי מוזכר ישו פעם נוספת בשמו, בסיפור על [[אונקלוס]] שמכיון שרצה [[גיור|להתגייר]], [[העלאה באוב|העלה באוב]] כמה משונאי ישראל, אחד מהם הוא ישו: | |||
{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=אונקלוס בר קלוניקוס בן אחותו של טיטוס רצה להתגייר... הלך והעלה באוב את ישו. אמר לו: "מי חשוב בעולם הזה?", אמר לו: "ישראל", אמר לו: "האם כדאי להתדבק בהם (כלומר להתגייר)?", אמר לו: "טובתם דרוש, רעתם לא תדרוש - כל הנוגע בהן כאילו נוגע בבבת עינו"|מקור=[[תלמוד בבלי]], [[מסכת גיטין]], דף נז, עמוד א'.}} | |||
שמו של ישו מופיע גם בכמה סיפורים נוספים בגרסאות [[צנזורה על ספרים עבריים|הלא-מצונזרות]] של ה[[תלמוד]] וה[[תוספתא]] | |||
{{הערה|"ישו הנוצרי" ב[[מסכת עבודה זרה]] טז ע'ב, יז ע'א)}} | |||
{{הערה|ישו הנוצרי, דוגמה של "בן או תלמיד שמקדיח תבשילו ברבים", אולי רמז לזבחים לאלילים. ({{בבלי|סנהדרין|קג|א}}, {{בבלי|ברכות|יז|ב|ללא=שם}})}}. | |||
===בן פנדירא ובן סטדא=== | |||
שם נוסף שנמצא בתוספתא ובתלמוד הוא "בן פנדירא", או "בן סטדא". מבין [[פרשנות התלמוד הבבלי|מפרשי התלמוד]] יש המזהים את "בן פנדירא" או את "בן סטדא" עם ישו, לאור כך שלשניהם היו אירועי חיים דומים, ועוד שלעיתים בן-פנדירא מכונה במפורש "ישו בן-פנדירא"{{הערה|[[תוספתא]] חולין ב}}{{הערה|[[תלמוד ירושלמי]], [[מסכת עבודה זרה]], פ"ב ה"ב}}. | |||
בתלמוד בבלי ב[[מסכת שבת]]{{הערה|1=[[s:שבת קד ב|דף קד ב]]}} וב[[מסכת סנהדרין]]{{הערה|1=[[s:סנהדרין סז א|דף סז א]]}} מצוטט קטע המזהה את בן סטדא ואת בן פנדירא כשני כינויים לאותו האדם. הציטוט מופיע באגביות בתוך דיון בנושאים אחרים, כאשר בתחילה מופיע הכינוי "בן סטדא" {{הערה|"תניא אמר להן רבי אליעזר לחכמים והלא בן סטדא הוציא כשפים ממצרים בסריטה שעל בשרו אמרו לו שוטה היה ואין מביאין ראיה מן השוטים"}}, ולאחר מכן נקשר הכינוי בן סטדא עם בן פנדירא: | |||
{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=וכן עשו לבן סטדא ב[[לוד]] ותלאוהו בערב הפסח. בן סטדא? בן פנדירא הוא! אמר [[רב חסדא]]: בעל - סטדא, בועל - פנדירא. בעל? [[פפוס בן יהודה (הראשון)|פפוס בן יהודה]] הוא! אלא אמו סטדא. אמו? מרים מגדלא נשי היא! כדאמרי בפומבדיתא: "סטת דא מבעלה"}} | |||
מהציטוט הנזכר ניתן להסיק שאותו האדם היה בנה של מרים מגדלא נשיא (=קולעת שער לנשים) המכונה גם "סטדא" (=סוטה), שהייתה נשואה לאדם בשם פפוס בן יהודה, והיה לה מאהב בשם פנדירא. במקום אחר ב[[תלמוד בבלי|תלמוד הבבלי]] מוזכר אותו פפוס בן יהודה שהיה נועל את אשתו בבית{{הערה|"וזו היא מדת פפוס בן יהודה שהיה נועל בפני אשתו ויוצא" [[תלמוד בבלי]], [[מסכת גיטין]], דף צ, עמוד א'}}, ו[[רש"י]] שם מפרש: {{ציטוטון|בעלה של מרים מגדלא נשייא היה, וכשיוצא מביתו לשוק נועל דלת בפניה שלא תדבר לכל אדם. ומדה שאינה הוגנת היא זו, שמתוך כך איבה נכנסת ביניהם, ומזנה תחתיו}}. במאמר מובהר כי מרים היתה נשואה ל[[פפוס בן יהודה (הראשון)|פפוס בן יהודה]], אך אבי הבן היה פנדירא{{הערה|"בן סטדא? בן פנדירא הוא! אמר [[רב חסדא]]: בעל - סטדא, בועל - פנדירא"}}. | |||
פירושו המילולי של "מרים מגדלא נשייא" הינו "מרים קולעת שיער הנשים". יש הסבורים ש"מגדלא שיער נשייא" הוא [[לשון נקייה]] עבור [[זונה]]{{הערה|1=כך למשל נעשה שימוש בעיסוק בגדילת שיער ככינוי לזונות - "זונות מפרכסות זו את זו" ([[s:שבת לד א|תלמוד בבלי, שבת לד א]]{{כ}}). }}. יש הקושרים שם זה ל[[מרים המגדלית]], ומסבירים שהמשמעות של "[[מרים המגדלית]]" היא "מרים מעצבת (=גודלת, בארמית) השיער", במקום ההבנה המסורתית כאזכור לעיר מגוריה, [[מגדל (יישוב)|מגדלא]]. מרים זו מוזכרת גם במקומות נוספים בתלמוד בבלי {{הערה|ב[[מסכת חגיגה]] דף ב' עמוד ב' - במעשייה שמספר מלאך המוות לאחד האמוראים, על אודות שליחות שנשלח מאלוהים ליטול את נשמתה של מרים מגדלא נשייא, אולם מלאך המוות טעה בשליחותו ונטל את חייה של מרים אחרת, וחייה של מרים מגדלא נשייא נצלו}}. | |||
בן סטדא מוזכר גם ב[[תלמוד ירושלמי|תלמוד הירושלמי]]. במסכת שבת{{הערה|1=פרק יב הלכה ד דף ע עמ' ב[http://www.mechon-mamre.org/b/r/r2112.htm]}} ובמסכת בסנהדרין{{הערה|1=פרק ז הלכה יב דף מ עמ' ב[http://www.mechon-mamre.org/b/r/r4607.htm]}} באותו הציטוט בסוגיות המקבילות לתלמוד הבבלי שאוזכר בפיסקאות הקודמות. אולם עם שינוי קל, בתלמוד ירושלמי במסכת סנהדרין מופיע השם "בן סוטרא". אותו הציטוט מופיע אף ב[[תוספתא]] המקבילה לסוגיה{{הערה|1=שבת יא, טו. ובסנהדרין י, יא.}}. | |||
השם "סטדא" מפורש בתלמוד כ[[ראשי תיבות|נוטריקון]]: "סוטה זאת (מבעלה)" (בארמית, "סטדא דא מבעלא"). אולם לא נמצאו אזכורים אחרים לשם זה מלבד כאן. ייתכן אולי שסטדא היה שמו האמיתי של ההורה של אותו האדם. כמו כן יש הקושרים אותו ל[[שמעון מגוס]], עקב כך שבספר האפוקריפי [[מעשי פטרוס]], מתאר שמעון מגוס את עצמו כ-"huios ho stadios", (הבן העומד, או: הבן העמיד). סיפורי [[תולדות ישו]] מערבים דברים על בן סטדא מהתלמוד יחד עם דברים אחרים מהסיפורים על שמעון מגוס במעשי פטרוס, ולכן ייתכן שסטדא הוא שמעון מגיס עצמו. אחדים מנסים לצדד ולתמוך בגירסת התלמוד הירושלמי "סוטרא", ואומרים שאין זה גרסה משובשת לשם "סטדא" על אף שהאחרים נוטים לראותה כשיבוש מוטעה של השם "סטדא". | |||
שמו של | |||
בין [[פרשנות התלמוד הבבלי|פרשני התלמוד]] קיימת מחלוקת האם בן-פנדירא ובן-סטדא הוא ישו. לדעת ה[[רמב"ם]], בן-פנדירא הוא אכן ישו{{הערה|"ישוע הנוצרי שחיק עצמות, והוא היה מישראל שאף על פי שהיה אביו גוי ואמו ישראלית, העיקר בידינו, גוי ועבד הבא על בת ישראל הולד כשר, ואולם נקראהו ממזר להפליג בחרפתו" אגרות הרמב"ם, מהדורת י.שילת, ירושלים תשמ"ז, עמ' קכ.}}. ואילו לדעת [[רבנו תם]] מה[[תוספות]], בן-פנדירא איננו ישו{{הערה|"אומר [[רבנו תם]] דאין זה ישו הנוצרי, דהא בן סטדא דאמרינן הכא דהוה בימי פפוס בן יהודה דהוה בימי רבי עקיבא, כדמוכח בפרק בתרא דברכות, וישו היה בימי יהושע בן פרחיה, כדמוכח בפרק בתרא דסוטה: 'ולא כרבי יהושע בן פרחיה שדחה לישו הנוצרי בשתי ידים', ורבי יהושע הוה קדים טובא לרבי עקיבא" [[תוספות]] [[מסכת שבת|שבת]] קד ע"ב, ד"ה בן סטדא (נוסח מושלם על ידי חסרונות הש"ס). וכן בתוספות ה[[רא"ש]] שם מופיעה דעה זו בשם [[רבנו תם]].}}. | |||
===תלמידיו של ישו=== | |||
ב[[תלמוד בבלי|תלמוד הבבלי]] מובאת [[ברייתא]], בה נאמר:{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=חמישה תלמידים היו לו לישו: מתאי, נקאי, נצר ובוני ותודה|מקור=[[תלמוד בבלי]], [[מסכת סנהדרין]], דף מג, עמוד א'}} | |||
בנוסף לכך לעיתים במקורות [[חז"ל]] מופיעים אנשים אחרים שתכונתם היא [[מינות (יהדות)|מינות]], ויש כאלו המייחסים אותם לתלמידי ישו. | |||
ב[[תוספתא]]{{הערה|תוספתא חולין ב}} מופיע סיפור על רבי [[אליעזר בן דמא]], בן אחותו של [[רבי ישמעאל]], שהכיש אותו נחש. בא אליו איש בשם "יעקב מ[[סכנין|כפר סכניא]]", לרפא אותו "משום" (מכוחו של) ישו בן-פנדירא. רבי ישמעאל אומר לו כי הוא (אליעזר) איננו רשאי לתת לו. אליעזר משיב לו "אני אביא לך ראיה שירפאני", אבל לא הספיק להביא ראיה עד שמת. אמר [[רבי ישמעאל]]: {{ציטוטון|אשריך בן דמא שיצאת בשלום מן העולם ולא פרצת גדירן של חכמים, שכל הפורץ גדירן של חכמים סוף פורענות בא עליו, שנאמר "ופורץ גדר ישכנו נחש"{{הערה|[[קהלת]] י}}}}. הכוונה היא שיותר טוב למות מאשר להתעסק ב[[מינות (יהדות)|מינות]]{{הערה|סיפור זה מופיע גם בתלמוד ירושלמי (עבודה זרה דף יא ע' א, שם עירו של יעקב שם "סמא") ובתלמוד בבלי (עבודה זרה כז ב)}}. | |||
ב[[ | |||
ב[[מסכת שבת]] שב[[תלמוד בבלי|תלמוד הבבלי]] מופיע סיפור על [[רבן גמליאל]] ואחותו [[אמא שלום]], שרצו להתל באחד מתלמידיו של ישו, שהיה דיין בבית דין: | |||
{{ציטוט|תוכן=אימא שלום הייתה רעייתו של [[רבי אליעזר]], ואחותו של [[רבן גמליאל]]. היה פילוסוף אחד בשכונתם, שהיה מפרסם עצמו שאינו מקבל שוחד. | |||
רצו לגחך עליו. נתנה לו אימא שלום נר מזהב{{הערה|מנורה מזהב}}, ובאה אליו עם אחיה לדין. | |||
אמרה לו: "אני רוצה מחצית מנכסי בית אבא!". | |||
אמר להם: "תחלקו". | |||
אמר לו רבן גמליאל: "והלא כתוב לנו בתורה, שכאשר יש בן הבת אינה יורשת?" | |||
אמר לו השופט: "מיום שגליתם מארצכם, ניטלה תורת משה, וניתן במקומה ספר אחר, ושם כתוב: 'הבן ובת ירשו כאחד'". | |||
למחר חזר רבן גמליאל והכניס לו [[חמור]] לובי{{הערה|חמור חזק ויקר}}. | |||
אמר להם השופט: "גלגלתי לסוף הספר, וכתוב בו: 'אני לא לגרוע מתורת משה באתי, ולא להוסיף על תורת משה באתי'. וכתוב בה: 'במקום שיש בן הבת אינה יורשת'". אמרה לו אימא שלום: "יאיר אורך כנר!"{{הערה|כלומר זכור את השוחד שנתתי לך!}}. אמר לה רבן גמליאל: "בא החמור ובעט בנר"|מרכאות=כן|מקור=[[תלמוד בבלי]], [[מסכת שבת]], דף קטז}} | |||
תלמידיו של ישו מופיעים גם בכמה סיפורים נוספים במקורות [[חז"ל]]{{הערה|בהמשך התוספתא בחולין ממשיכה בסיפור על [[אליעזר בן הורקנוס]], "שנתפס על דברי מינות והעלו אותו לבמה לדון". ההגמון (השופט) אמר לו "זקן כמותך יעסוק בדברים הללו?" אמר לו אליעזר "נאמן דיין עלי" ההגמון סבור שאליעזר דיבר עליו, אבל לא התכוון אליעזר לדיין ההוא אלא לאביו שבשמים. ההגמון אמר לו "הואיל והאמנתני עליך אף אני כך אמרתי. ... הרי אתה פטור." וכשנפטר מן הבמה, היה אליעזר מצטער שנתפס על דברי מינות. נכנסו תלמידיו לנחמו אבל לא קיבל. נכנס [[רבי עקיבא]] ואמר לו "רבי, אומר לפניך דבר. ... שמא אחד מן המינין אמר לך דבר של מינות והנאך (ונהנית מזה)?" אמר לו אליעזר "הזכרתני. פעם אחת הייתי מהלך באסתרטיא [ברחוב] של [[ציפורי (יישוב עתיק)|צפורי]], מצאתי איש כפר [[סכנין|סכניא]] ואמר דבר של מינות" בשם ישו בן פנדירא. "והנאני ונתפשתי על דברי מינות, שעברתי על דברי תורה!"}}{{הערה|[[תלמוד בבלי]], [[מסכת עבודה זרה]], טז:-יז.}}. | |||
==שמו== | |||
שמו המקורי היה "ישוע"<ref>ככל הנראה, שם זה הוא ביטוי מקוצר של השם "יהושע" (ראה לדוגמה - {{מקור|תנ"ך:עזרא ג ב}}, {{מקור|תנ"ך:נחמיה ח יז}}).</ref>. עם זאת, ברוב המקורות היהודיים מופיע כ"ישו"{{הערה|1=בחלק מהגרסאות, גם בלשון הגמרא שמו "ישוע", ראה לדוגמה ב[http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/collections/jewish-collection/Talmud/Pages/default.aspx?IsByManuscript=False&Im_Ms=2673&Fr_Co=4&Fr_Tr=34&Pe_code=045&Mi_code=01&Li_code=-1 כתב יד ירושלים, ספריית הרב הרצוג, לתלמוד בבלי מסכת סנהדרין, דף מ"ג עמוד א'].}}. לשינוי זה ישנם מספר הסברים: | |||
* יש התולים זאת בתעתיק מההגיה הלטינית של השם "ישוע". | |||
* יש שכתבו כי השם "ישו" מרמז ב[[ראשי תיבות]] '''י'''מח '''ש'''מו '''ו'''זכרו<ref>באר יצחק על איגרת רבן יוחנן בן זכאי דף מט. הערה 368; {{מקור|אוצר המדרשים אייזנשטיין איגרת רבן יוחנן בן זכאי עמוד 217}}.</ref>. | |||
* [[הרב קוק]] מסביר, כי ישו פגם בעיניו, כשאמר על בעלת האכסניה ש"עיניה טרוטות" (ראה לקמן), ולכן נשמטה האות ע' משמו<ref>"פנקסי הראי"ה" חלק ראשון, פנקס י"ג פסקה קלב</ref>. | |||
במקורות מסוימים, מקובל לכנותו "אותו האיש", כנראה מחשש להזכיר שם [[עבודה זרה]]{{הערה|שו"ת תורת חיים א מט}}. | |||
== דעת הראשונים על ישו == | |||
ה[[ראשונים]] שללו לגמרי את משיחיותו או אלוהותו של ישו, ואמרו שאלוהותו של זה סותרת את [[ייחוד השם|אמונת היחוד]]{{הערה|[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י. וכן כתב הרמב"ם בהקשר זה בהלכות יסודי התורה: "אלוה זה אחד הוא ואינו שנים ולא יתר על שנים אלא אחד שאין כיחודו אחד מן האחדים הנמצאים בעולם לא אחד כמין שהוא כולל אחדים הרבה ולא אחד כגוף שהוא נחלק למחלקות ולקצוות אלא יחוד שאין יחוד אחר כמותו בעולם" (הלכות יסודי התורה, פרק א', הלכה ז')}}, ופירושה הוא [[עבודה זרה]]{{הערה|"הנוצרים עובדי עבודה זרה הם, ויום ראשון הוא יום אידם" [[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות עבודה זרה, פרק י"א, הלכה י.}}, ושישו לא רק שלא מילא את התנאים להיות [[משיח]], אלא שהוא עוד [[משיח שקר]]{{הערה|[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.}}. | |||
== | ה[[רמב"ן]] ב[[ויכוח ברצלונה]] אמר על ישו, שישו מעולם לא קיים את דברי ה[[נביאים]] על המשיח: | ||
{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=שהנביא אומר במשיח "ומשלו מים עד ים ומנהר עד אפסי ארץ"{{הערה|[[ספר זכריה|זכריה]] ט, י}} והוא לא היה לו ממשלה, אבל בחייו היה נרדף מאויביו ומתחבא מפניהם ולבסוף נפל בידם ולא היה יכול להציל עצמו - איך יושיע כל ישראל? ואף אחרי מותו לא היה לו ממשלה, כי ממשלת רומא אינה בעבורו. אבל קודם שהאמינו בו היתה עיר רומא מושלת ברוב העולם, ולאחר שבאו באמונתו הפסידו ממשלות רבות. ועתה [[מוסלמים|עובדי מוחמד]] יש להם ממשלה יותר מהם... כן הנביא אומר שבזמן המשיח "לא ילמדו עוד איש את רעהו ואיש את אחיו לאמר דעו את ה' כי כולם ידעו אותי"{{הערה|[[ספר ירמיהו|ירמיהו]] לא לג}} וכו', ואומר "כי מלאה הארץ דעה את ה' כמים לים מכסים"{{הערה|[[ספר ישעיהו|ישעיהו]] יא, ט}}, ואומר "וכתתו חרבותם וכו' ולא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה"{{הערה|[[ספר ישעיהו|ישעיהו]] ב, ד}} - ומימי ישו ועד הנה כל העולם מלא חמס ושוד, וה[[נוצרים]] שופכים דמים יותר משאר האומות, והם גם כן מגלי עריות|מקור=[[ויכוח ברצלונה]], היום השני}} | |||
וה[[רמב"ם]] בספרו ההלכתי [[משנה תורה]] כתב, שישו ותלמידיו הם מ[[מוסר (הלכה)|מוסרי ישראל]], [[מינות (יהדות)|מינים]] ו[[אפיקורוס (יהדות)|אפיקורסים]]{{הערה|"אבל מוסרי ישראל והמינים והאפיקורוסין - מצווה לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהן מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', כישוע הנוצרי ותלמידיו וצדוק ובייתוס ותלמידיהם 'שם רשעים ירקב'" [[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות עבודה זרה, פרק י', הלכה ב.}}. ועוד כתב הרמב"ם על ישו, שלא רק שישו לא עשה את מעשי המשיח, אלא שעוד עשה הפוך: | |||
{{ציטוט|מרכאות=כן|תוכן=אף ישוע הנוצרי שדימה שיהיה משיח ונהרג בבית דין, כבר נתנבא בו דניאל, שנאמר "ובני פריצי עמך ינשאו להעמיד חזון ונכשלו"{{הערה| [[דניאל]] יא,יד}}. וכי יש מכשול גדול מזה? שכל הנביאים דיברו שהמשיח גואל ישראל ומושיעם, ומקבץ נדחיהם ומחזק מצוותן - וזה גרם לאבד ישראל בחרב, ולפזר שאריתם ולהשפילם, ולהחליף התורה, ולהטעות רוב העולם לעבוד אלוה מבלעדי ה'|מקור=[[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.}} | |||
ה[[ | בנוסף לכך טענו ה[[ראשונים]] שהנוצרים [[הונאה|זייפו]] את מועד הולדתו ומותו של ישו, וזאת בעבור להסמיך בכוונה את מותו לחורבן [[בית המקדש השני]]{{הערה|"אמרו שישו הנוצרי מת מ"ב שנה קודם חורבן הבית... אפשר לומר שהאמונה ההיא נעשתה לדעת, כדי להוכיח שבעוון הריגת ישו הנוצרי נחרב הבית - אמרו שתלייתו סמוך לחורבן הבית" רבי [[יצחק אברבנאל]] בפירושו לספר דניאל, מעיני הישועה, המעין העשירי, תמר ח'.}}{{הערה|"המטעים אמרו כי סביב ארבעים שנה לפני החורבן נתלה ישו, וכי בסיבת העוון ההוא חרבו הבית והעיר" כלימת הגוים, פרק י"א סי' ג'.}}{{הערה|"ישו... קודם החורבן נולד ונהרג, ולידתו קרוב למאתים שנה קודם החורבן לפי האמת, ולפי חשבונכם שבעים ושלוש שנה" ה[[רמב"ן]] ב[[ויכוח ברצלונה]], היום הראשון.}}. | ||
[[ | == הדין ההלכתי ליהודי המאמין בישו == | ||
להלכה, הנוצרים הינם עובדי עבודה זרה, וישו הוא אלילם{{הערה|"הנוצרים עובדי עבודה זרה הם ויום ראשון הוא יום אידם". [[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות עבודה זרה וחוקות הגוים, פרק ט', הלכה ד'}}. | |||
על כן, יהודי שעובד את ישו{{הערה|באחת מארבע עבודות: משתחוה, זובח, מקטיר או מנסך}}, או לחליפין מקבל אותו כאלוה{{הערה|"המקבל עליו אחד מכל מיני עבודה זרה באלוה חייב סקילה" [[משנה תורה]] ל[[רמב"ם]], הלכות עבודה זרה וחוקות הגוים, פרק ג', הלכה ד'}} - הרי הוא עובד [[עבודה זרה]], כלומר יהודי [[משומד]]. | |||
== ראה גם == | == ראה גם == | ||
* [[משיח שקר]] | |||
* [[נצרות]] | * [[נצרות]] | ||
* [[ניטל]] | * [[ניטל]] | ||
== קישורים חיצוניים == | == קישורים חיצוניים == | ||
* חברים מקשיבים, [http://www.maale.org.il/index.php/%D7%A0%D7%95%D7%A2%D7%A8/cat27/cont17524 כל מה שרציתם לדעת על יש"ו והנצרות], מתוך: אתר מעלה | * חברים מקשיבים, [http://www.maale.org.il/index.php/%D7%A0%D7%95%D7%A2%D7%A8/cat27/cont17524 כל מה שרציתם לדעת על יש"ו והנצרות], מתוך: אתר מעלה |
גרסה מ־20:13, 14 בינואר 2020
|
ביהדות, ישו הוא משיח שקר ואדם רגיל שעשה מעצמו אליל[1].
בתלמוד מובא שישו היה תלמיד חכם שסרח, החל לעבוד עבודה זרה, עד שלבסוף הוצא להורג על שכישף והסית והדיח את ישראל[2]. הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה כתב, שישו ותלמידיו הם ממוסרי ישראל, מינים ואפיקורסים[3]. ועוד כתב הרמב"ם על ישו, שלא רק שישו לא עשה את מעשי המשיח, אלא שעוד עשה הפוך[4].
על פי רוב מזוהה עם ישו הנוצרי, אך זיהוי זה שנוי במחלוקת.
ישו בתלמוד
ישו במפורש
שמו של ישו מופיע בכמה מקומות בכתבי חז"ל[5].
בתלמוד הבבלי במסכת סנהדרין מסופר על ישו שהיה תלמידו של יהושע בן פרחיה. שניהם התארחו יחד באכסניה בדרך מאלכסנדריא שבמצרים לירושלים, שם אמר יהושע בן פרחיה: "כמה יפה אכסניא זו". ענה לו ישו: "רבי, עיניה טרוטות" (כלומר: עיניה של בעלת האכסניה היו כעורות). אמר לו: "רשע! בכך אתה עוסק?!" ונידה אותו. ישו ניסה להתקבל חזרה, אך יהושע בן פרחיה סרב לקבלו. בתגובה, זקף ישו לבנה והשתחווה לה. כשאמר לו יהושע בם פרחיה: "חזור בך!", אמר לו ישו: "כך מקובלני ממך: כל החוטא ומחטיא את הרבים אין מספיקין בידו לעשות תשובה"[6].
במקום אחר במסכת סנהדרין מובא שישו הוצא להורג על שכישף והסית והדיח את ישראל:
![]() |
והתניא בערב הפסח תלאוהו לישו והכרוז יוצא לפניו ארבעים יום קודם שהוא יוצא ליסקל על שכישף והסית והדיח את ישראל | ![]() |
– תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מג, עמוד א'. |
לאור מקורות אלו, בעוד שבנצרות ישו הוא משיח ואלהים, ביהדות ישו הוא משיח שקר ואדם רגיל שעשה מעצמו אליל[7].
בתלמוד הבבלי מוזכר ישו פעם נוספת בשמו, בסיפור על אונקלוס שמכיון שרצה להתגייר, העלה באוב כמה משונאי ישראל, אחד מהם הוא ישו:
![]() |
אונקלוס בר קלוניקוס בן אחותו של טיטוס רצה להתגייר... הלך והעלה באוב את ישו. אמר לו: "מי חשוב בעולם הזה?", אמר לו: "ישראל", אמר לו: "האם כדאי להתדבק בהם (כלומר להתגייר)?", אמר לו: "טובתם דרוש, רעתם לא תדרוש - כל הנוגע בהן כאילו נוגע בבבת עינו" | ![]() |
– תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נז, עמוד א'. |
שמו של ישו מופיע גם בכמה סיפורים נוספים בגרסאות הלא-מצונזרות של התלמוד והתוספתא [8] [9].
בן פנדירא ובן סטדא
שם נוסף שנמצא בתוספתא ובתלמוד הוא "בן פנדירא", או "בן סטדא". מבין מפרשי התלמוד יש המזהים את "בן פנדירא" או את "בן סטדא" עם ישו, לאור כך שלשניהם היו אירועי חיים דומים, ועוד שלעיתים בן-פנדירא מכונה במפורש "ישו בן-פנדירא"[10][11].
בתלמוד בבלי במסכת שבת[12] ובמסכת סנהדרין[13] מצוטט קטע המזהה את בן סטדא ואת בן פנדירא כשני כינויים לאותו האדם. הציטוט מופיע באגביות בתוך דיון בנושאים אחרים, כאשר בתחילה מופיע הכינוי "בן סטדא" [14], ולאחר מכן נקשר הכינוי בן סטדא עם בן פנדירא:
![]() |
וכן עשו לבן סטדא בלוד ותלאוהו בערב הפסח. בן סטדא? בן פנדירא הוא! אמר רב חסדא: בעל - סטדא, בועל - פנדירא. בעל? פפוס בן יהודה הוא! אלא אמו סטדא. אמו? מרים מגדלא נשי היא! כדאמרי בפומבדיתא: "סטת דא מבעלה" | ![]() |
מהציטוט הנזכר ניתן להסיק שאותו האדם היה בנה של מרים מגדלא נשיא (=קולעת שער לנשים) המכונה גם "סטדא" (=סוטה), שהייתה נשואה לאדם בשם פפוס בן יהודה, והיה לה מאהב בשם פנדירא. במקום אחר בתלמוד הבבלי מוזכר אותו פפוס בן יהודה שהיה נועל את אשתו בבית[15], ורש"י שם מפרש: "בעלה של מרים מגדלא נשייא היה, וכשיוצא מביתו לשוק נועל דלת בפניה שלא תדבר לכל אדם. ומדה שאינה הוגנת היא זו, שמתוך כך איבה נכנסת ביניהם, ומזנה תחתיו". במאמר מובהר כי מרים היתה נשואה לפפוס בן יהודה, אך אבי הבן היה פנדירא[16].
פירושו המילולי של "מרים מגדלא נשייא" הינו "מרים קולעת שיער הנשים". יש הסבורים ש"מגדלא שיער נשייא" הוא לשון נקייה עבור זונה[17]. יש הקושרים שם זה למרים המגדלית, ומסבירים שהמשמעות של "מרים המגדלית" היא "מרים מעצבת (=גודלת, בארמית) השיער", במקום ההבנה המסורתית כאזכור לעיר מגוריה, מגדלא. מרים זו מוזכרת גם במקומות נוספים בתלמוד בבלי [18].
בן סטדא מוזכר גם בתלמוד הירושלמי. במסכת שבת[19] ובמסכת בסנהדרין[20] באותו הציטוט בסוגיות המקבילות לתלמוד הבבלי שאוזכר בפיסקאות הקודמות. אולם עם שינוי קל, בתלמוד ירושלמי במסכת סנהדרין מופיע השם "בן סוטרא". אותו הציטוט מופיע אף בתוספתא המקבילה לסוגיה[21].
השם "סטדא" מפורש בתלמוד כנוטריקון: "סוטה זאת (מבעלה)" (בארמית, "סטדא דא מבעלא"). אולם לא נמצאו אזכורים אחרים לשם זה מלבד כאן. ייתכן אולי שסטדא היה שמו האמיתי של ההורה של אותו האדם. כמו כן יש הקושרים אותו לשמעון מגוס, עקב כך שבספר האפוקריפי מעשי פטרוס, מתאר שמעון מגוס את עצמו כ-"huios ho stadios", (הבן העומד, או: הבן העמיד). סיפורי תולדות ישו מערבים דברים על בן סטדא מהתלמוד יחד עם דברים אחרים מהסיפורים על שמעון מגוס במעשי פטרוס, ולכן ייתכן שסטדא הוא שמעון מגיס עצמו. אחדים מנסים לצדד ולתמוך בגירסת התלמוד הירושלמי "סוטרא", ואומרים שאין זה גרסה משובשת לשם "סטדא" על אף שהאחרים נוטים לראותה כשיבוש מוטעה של השם "סטדא".
בין פרשני התלמוד קיימת מחלוקת האם בן-פנדירא ובן-סטדא הוא ישו. לדעת הרמב"ם, בן-פנדירא הוא אכן ישו[22]. ואילו לדעת רבנו תם מהתוספות, בן-פנדירא איננו ישו[23].
תלמידיו של ישו
בתלמוד הבבלי מובאת ברייתא, בה נאמר:
![]() |
חמישה תלמידים היו לו לישו: מתאי, נקאי, נצר ובוני ותודה | ![]() |
– תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מג, עמוד א' |
בנוסף לכך לעיתים במקורות חז"ל מופיעים אנשים אחרים שתכונתם היא מינות, ויש כאלו המייחסים אותם לתלמידי ישו.
בתוספתא[24] מופיע סיפור על רבי אליעזר בן דמא, בן אחותו של רבי ישמעאל, שהכיש אותו נחש. בא אליו איש בשם "יעקב מכפר סכניא", לרפא אותו "משום" (מכוחו של) ישו בן-פנדירא. רבי ישמעאל אומר לו כי הוא (אליעזר) איננו רשאי לתת לו. אליעזר משיב לו "אני אביא לך ראיה שירפאני", אבל לא הספיק להביא ראיה עד שמת. אמר רבי ישמעאל: "אשריך בן דמא שיצאת בשלום מן העולם ולא פרצת גדירן של חכמים, שכל הפורץ גדירן של חכמים סוף פורענות בא עליו, שנאמר "ופורץ גדר ישכנו נחש"[25]". הכוונה היא שיותר טוב למות מאשר להתעסק במינות[26].
במסכת שבת שבתלמוד הבבלי מופיע סיפור על רבן גמליאל ואחותו אמא שלום, שרצו להתל באחד מתלמידיו של ישו, שהיה דיין בבית דין:
![]() |
אימא שלום הייתה רעייתו של רבי אליעזר, ואחותו של רבן גמליאל. היה פילוסוף אחד בשכונתם, שהיה מפרסם עצמו שאינו מקבל שוחד.
רצו לגחך עליו. נתנה לו אימא שלום נר מזהב[27], ובאה אליו עם אחיה לדין. אמרה לו: "אני רוצה מחצית מנכסי בית אבא!". אמר להם: "תחלקו". אמר לו רבן גמליאל: "והלא כתוב לנו בתורה, שכאשר יש בן הבת אינה יורשת?" אמר לו השופט: "מיום שגליתם מארצכם, ניטלה תורת משה, וניתן במקומה ספר אחר, ושם כתוב: 'הבן ובת ירשו כאחד'". למחר חזר רבן גמליאל והכניס לו חמור לובי[28]. אמר להם השופט: "גלגלתי לסוף הספר, וכתוב בו: 'אני לא לגרוע מתורת משה באתי, ולא להוסיף על תורת משה באתי'. וכתוב בה: 'במקום שיש בן הבת אינה יורשת'". אמרה לו אימא שלום: "יאיר אורך כנר!"[29]. אמר לה רבן גמליאל: "בא החמור ובעט בנר" |
![]() |
– תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף קטז |
תלמידיו של ישו מופיעים גם בכמה סיפורים נוספים במקורות חז"ל[30][31].
שמו
שמו המקורי היה "ישוע"[32]. עם זאת, ברוב המקורות היהודיים מופיע כ"ישו"[33]. לשינוי זה ישנם מספר הסברים:
- יש התולים זאת בתעתיק מההגיה הלטינית של השם "ישוע".
- יש שכתבו כי השם "ישו" מרמז בראשי תיבות ימח שמו וזכרו[34].
- הרב קוק מסביר, כי ישו פגם בעיניו, כשאמר על בעלת האכסניה ש"עיניה טרוטות" (ראה לקמן), ולכן נשמטה האות ע' משמו[35].
במקורות מסוימים, מקובל לכנותו "אותו האיש", כנראה מחשש להזכיר שם עבודה זרה[36].
דעת הראשונים על ישו
הראשונים שללו לגמרי את משיחיותו או אלוהותו של ישו, ואמרו שאלוהותו של זה סותרת את אמונת היחוד[37], ופירושה הוא עבודה זרה[38], ושישו לא רק שלא מילא את התנאים להיות משיח, אלא שהוא עוד משיח שקר[39].
הרמב"ן בויכוח ברצלונה אמר על ישו, שישו מעולם לא קיים את דברי הנביאים על המשיח:
![]() |
שהנביא אומר במשיח "ומשלו מים עד ים ומנהר עד אפסי ארץ"[40] והוא לא היה לו ממשלה, אבל בחייו היה נרדף מאויביו ומתחבא מפניהם ולבסוף נפל בידם ולא היה יכול להציל עצמו - איך יושיע כל ישראל? ואף אחרי מותו לא היה לו ממשלה, כי ממשלת רומא אינה בעבורו. אבל קודם שהאמינו בו היתה עיר רומא מושלת ברוב העולם, ולאחר שבאו באמונתו הפסידו ממשלות רבות. ועתה עובדי מוחמד יש להם ממשלה יותר מהם... כן הנביא אומר שבזמן המשיח "לא ילמדו עוד איש את רעהו ואיש את אחיו לאמר דעו את ה' כי כולם ידעו אותי"[41] וכו', ואומר "כי מלאה הארץ דעה את ה' כמים לים מכסים"[42], ואומר "וכתתו חרבותם וכו' ולא ישא גוי אל גוי חרב ולא ילמדו עוד מלחמה"[43] - ומימי ישו ועד הנה כל העולם מלא חמס ושוד, והנוצרים שופכים דמים יותר משאר האומות, והם גם כן מגלי עריות | ![]() |
– ויכוח ברצלונה, היום השני |
והרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה כתב, שישו ותלמידיו הם ממוסרי ישראל, מינים ואפיקורסים[44]. ועוד כתב הרמב"ם על ישו, שלא רק שישו לא עשה את מעשי המשיח, אלא שעוד עשה הפוך:
![]() |
אף ישוע הנוצרי שדימה שיהיה משיח ונהרג בבית דין, כבר נתנבא בו דניאל, שנאמר "ובני פריצי עמך ינשאו להעמיד חזון ונכשלו"[45]. וכי יש מכשול גדול מזה? שכל הנביאים דיברו שהמשיח גואל ישראל ומושיעם, ומקבץ נדחיהם ומחזק מצוותן - וזה גרם לאבד ישראל בחרב, ולפזר שאריתם ולהשפילם, ולהחליף התורה, ולהטעות רוב העולם לעבוד אלוה מבלעדי ה' | ![]() |
– משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י. |
בנוסף לכך טענו הראשונים שהנוצרים זייפו את מועד הולדתו ומותו של ישו, וזאת בעבור להסמיך בכוונה את מותו לחורבן בית המקדש השני[46][47][48].
הדין ההלכתי ליהודי המאמין בישו
להלכה, הנוצרים הינם עובדי עבודה זרה, וישו הוא אלילם[49].
על כן, יהודי שעובד את ישו[50], או לחליפין מקבל אותו כאלוה[51] - הרי הוא עובד עבודה זרה, כלומר יהודי משומד.
ראה גם
קישורים חיצוניים
- חברים מקשיבים, כל מה שרציתם לדעת על יש"ו והנצרות, מתוך: אתר מעלה
- ציטוטים מהנוצרי יש"ו בתלמוד
- באיזה יום בשבוע "תלאוהו לישו"? - פורום 'אוצר החכמה'
- ישו (יהדות) באתר 'המכלול'
הערות שוליים
- ↑ משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.
- ↑ "והתניא בערב הפסח תלאוהו לישו והכרוז יוצא לפניו מ' יום קודם שהוא יוצא ליסקל על שכישף והסית והדיח את ישראל" תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף מג, עמוד א'.
- ↑ "אבל מוסרי ישראל והמינים והאפיקורוסין - מצווה לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהן מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', כישוע הנוצרי ותלמידיו וצדוק ובייתוס ותלמידיהם 'שם רשעים ירקב'" משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה, פרק י', הלכה ב.
- ↑ משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.
- ↑ האזכורים לישו בתלמוד נמצאים רק בכתבי היד מלפני 1554, השנה בה האפיפיור הורה לסלק מהתלמוד ומכתבים יהודיים אחרים, את כל האזכורים האלה מכיוון שהם נחשבו כעלבון וכגידוף. לכן, אזכורים אלה נמצאים רק בגרסה הבלתי מצונזרת של התלמוד או של התוספתא. כל שימוש מאוחר יותר בשם "ישו" נובע מהאזכורים האלה.
- ↑ תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף קז, עמוד ב'
- ↑ משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.
- ↑ "ישו הנוצרי" במסכת עבודה זרה טז ע'ב, יז ע'א)
- ↑ ישו הנוצרי, דוגמה של "בן או תלמיד שמקדיח תבשילו ברבים", אולי רמז לזבחים לאלילים. (תבנית:בבלי, תבנית:בבלי)
- ↑ תוספתא חולין ב
- ↑ תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה, פ"ב ה"ב
- ↑ דף קד ב
- ↑ דף סז א
- ↑ "תניא אמר להן רבי אליעזר לחכמים והלא בן סטדא הוציא כשפים ממצרים בסריטה שעל בשרו אמרו לו שוטה היה ואין מביאין ראיה מן השוטים"
- ↑ "וזו היא מדת פפוס בן יהודה שהיה נועל בפני אשתו ויוצא" תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף צ, עמוד א'
- ↑ "בן סטדא? בן פנדירא הוא! אמר רב חסדא: בעל - סטדא, בועל - פנדירא"
- ↑ כך למשל נעשה שימוש בעיסוק בגדילת שיער ככינוי לזונות - "זונות מפרכסות זו את זו" (תלמוד בבלי, שבת לד א).
- ↑ במסכת חגיגה דף ב' עמוד ב' - במעשייה שמספר מלאך המוות לאחד האמוראים, על אודות שליחות שנשלח מאלוהים ליטול את נשמתה של מרים מגדלא נשייא, אולם מלאך המוות טעה בשליחותו ונטל את חייה של מרים אחרת, וחייה של מרים מגדלא נשייא נצלו
- ↑ פרק יב הלכה ד דף ע עמ' ב[1]
- ↑ פרק ז הלכה יב דף מ עמ' ב[2]
- ↑ שבת יא, טו. ובסנהדרין י, יא.
- ↑ "ישוע הנוצרי שחיק עצמות, והוא היה מישראל שאף על פי שהיה אביו גוי ואמו ישראלית, העיקר בידינו, גוי ועבד הבא על בת ישראל הולד כשר, ואולם נקראהו ממזר להפליג בחרפתו" אגרות הרמב"ם, מהדורת י.שילת, ירושלים תשמ"ז, עמ' קכ.
- ↑ "אומר רבנו תם דאין זה ישו הנוצרי, דהא בן סטדא דאמרינן הכא דהוה בימי פפוס בן יהודה דהוה בימי רבי עקיבא, כדמוכח בפרק בתרא דברכות, וישו היה בימי יהושע בן פרחיה, כדמוכח בפרק בתרא דסוטה: 'ולא כרבי יהושע בן פרחיה שדחה לישו הנוצרי בשתי ידים', ורבי יהושע הוה קדים טובא לרבי עקיבא" תוספות שבת קד ע"ב, ד"ה בן סטדא (נוסח מושלם על ידי חסרונות הש"ס). וכן בתוספות הרא"ש שם מופיעה דעה זו בשם רבנו תם.
- ↑ תוספתא חולין ב
- ↑ קהלת י
- ↑ סיפור זה מופיע גם בתלמוד ירושלמי (עבודה זרה דף יא ע' א, שם עירו של יעקב שם "סמא") ובתלמוד בבלי (עבודה זרה כז ב)
- ↑ מנורה מזהב
- ↑ חמור חזק ויקר
- ↑ כלומר זכור את השוחד שנתתי לך!
- ↑ בהמשך התוספתא בחולין ממשיכה בסיפור על אליעזר בן הורקנוס, "שנתפס על דברי מינות והעלו אותו לבמה לדון". ההגמון (השופט) אמר לו "זקן כמותך יעסוק בדברים הללו?" אמר לו אליעזר "נאמן דיין עלי" ההגמון סבור שאליעזר דיבר עליו, אבל לא התכוון אליעזר לדיין ההוא אלא לאביו שבשמים. ההגמון אמר לו "הואיל והאמנתני עליך אף אני כך אמרתי. ... הרי אתה פטור." וכשנפטר מן הבמה, היה אליעזר מצטער שנתפס על דברי מינות. נכנסו תלמידיו לנחמו אבל לא קיבל. נכנס רבי עקיבא ואמר לו "רבי, אומר לפניך דבר. ... שמא אחד מן המינין אמר לך דבר של מינות והנאך (ונהנית מזה)?" אמר לו אליעזר "הזכרתני. פעם אחת הייתי מהלך באסתרטיא [ברחוב] של צפורי, מצאתי איש כפר סכניא ואמר דבר של מינות" בשם ישו בן פנדירא. "והנאני ונתפשתי על דברי מינות, שעברתי על דברי תורה!"
- ↑ תלמוד בבלי, מסכת עבודה זרה, טז:-יז.
- ↑ ככל הנראה, שם זה הוא ביטוי מקוצר של השם "יהושע" (ראה לדוגמה - עזרא ג ב, נחמיה ח יז).
- ↑ בחלק מהגרסאות, גם בלשון הגמרא שמו "ישוע", ראה לדוגמה בכתב יד ירושלים, ספריית הרב הרצוג, לתלמוד בבלי מסכת סנהדרין, דף מ"ג עמוד א'.
- ↑ באר יצחק על איגרת רבן יוחנן בן זכאי דף מט. הערה 368; אוצר המדרשים אייזנשטיין איגרת רבן יוחנן בן זכאי עמוד 217.
- ↑ "פנקסי הראי"ה" חלק ראשון, פנקס י"ג פסקה קלב
- ↑ שו"ת תורת חיים א מט
- ↑ משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י. וכן כתב הרמב"ם בהקשר זה בהלכות יסודי התורה: "אלוה זה אחד הוא ואינו שנים ולא יתר על שנים אלא אחד שאין כיחודו אחד מן האחדים הנמצאים בעולם לא אחד כמין שהוא כולל אחדים הרבה ולא אחד כגוף שהוא נחלק למחלקות ולקצוות אלא יחוד שאין יחוד אחר כמותו בעולם" (הלכות יסודי התורה, פרק א', הלכה ז')
- ↑ "הנוצרים עובדי עבודה זרה הם, ויום ראשון הוא יום אידם" משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה, פרק י"א, הלכה י.
- ↑ משנה תורה לרמב"ם, הלכות מלכים ומלחמותיהם, פרק י"א, הלכה י.
- ↑ זכריה ט, י
- ↑ ירמיהו לא לג
- ↑ ישעיהו יא, ט
- ↑ ישעיהו ב, ד
- ↑ "אבל מוסרי ישראל והמינים והאפיקורוסין - מצווה לאבדן ביד ולהורידן עד באר שחת, מפני שהן מצירין לישראל ומסירין את העם מאחרי ה', כישוע הנוצרי ותלמידיו וצדוק ובייתוס ותלמידיהם 'שם רשעים ירקב'" משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה, פרק י', הלכה ב.
- ↑ דניאל יא,יד
- ↑ "אמרו שישו הנוצרי מת מ"ב שנה קודם חורבן הבית... אפשר לומר שהאמונה ההיא נעשתה לדעת, כדי להוכיח שבעוון הריגת ישו הנוצרי נחרב הבית - אמרו שתלייתו סמוך לחורבן הבית" רבי יצחק אברבנאל בפירושו לספר דניאל, מעיני הישועה, המעין העשירי, תמר ח'.
- ↑ "המטעים אמרו כי סביב ארבעים שנה לפני החורבן נתלה ישו, וכי בסיבת העוון ההוא חרבו הבית והעיר" כלימת הגוים, פרק י"א סי' ג'.
- ↑ "ישו... קודם החורבן נולד ונהרג, ולידתו קרוב למאתים שנה קודם החורבן לפי האמת, ולפי חשבונכם שבעים ושלוש שנה" הרמב"ן בויכוח ברצלונה, היום הראשון.
- ↑ "הנוצרים עובדי עבודה זרה הם ויום ראשון הוא יום אידם". משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה וחוקות הגוים, פרק ט', הלכה ד'
- ↑ באחת מארבע עבודות: משתחוה, זובח, מקטיר או מנסך
- ↑ "המקבל עליו אחד מכל מיני עבודה זרה באלוה חייב סקילה" משנה תורה לרמב"ם, הלכות עבודה זרה וחוקות הגוים, פרק ג', הלכה ד'