פרשני:אגרות הראיה: אגרת קסד: הבדלים בין גרסאות בדף
מ (Try fix category tree) תגית: ריקון |
מ (←האגרת) |
||
(12 גרסאות ביניים של 5 משתמשים אינן מוצגות) | |||
שורה 1: | שורה 1: | ||
'''מיזם אגרות הראיה של הוצאת "מאבני המקום" מאגד מידע היסטורי, הארות ומקבילות לכל אגרת, מתוך חכמת ההמונים.''' | |||
= רקע לאגרת = | |||
= הערות, מקבילות, וביאורים נצרכים = | |||
= נמען האגרת = | |||
=האגרת= | |||
ב"ה, עה"ק יפו ת"ו, ך"ו תשרי תרס"ט. | |||
ידיד לבבי ונפשי, החכם השלם, מלא חמדה ותפארה בתו"י, מו"ה משה | |||
זיידל נ"י, שלו' רב לך ולכל אשר לך. | |||
חבתך, יקירי, שאיננה זזה מלבבי, תזכירני תמיד את חובתי לכתב לך. אבל | |||
האוכל לצאת ידי חובתי, כפי אשר ימשכני לבבי, - בהחלט הנני מוכרח להשיב | |||
ע"ז בשלילה. הנני בעל מלאכות רבות, המשפיעות כל אחת מהנה רגשות הסותרות | |||
זו את זו, והנני מוכרח תמיד לנוד מאחת לחברתה, עד אשר לפרע את החובות, | |||
שהלב הפנימי כ"כ עורג להן תמיד, לא ישאר עפ"ר פנאי, וכשאני חולץ א"ע מעט | |||
ממסגרותי לשלם, הנני מוכרח לעשות פעולתי בחפזון, עד שאיני מוצא קורת-רוח | |||
שלמה בסגנון דברי. מ"מ על כל תכסה אהבה נאמנה. | |||
ובאמת מאד הנני משתוקק, שיהי' דיבור של חבה מצוי בין חבורתנו, בין | |||
יחידי-הסגולה המבינים ומרגישים שיש לנו עבודה רוחנית עזה, חדשה וגדולה. | |||
המקצעות הרוחניים שבתורה מוכרחים הם שיעבדו, באותו המרץ שנעבדו ושצריכים | |||
להעבד המקצעות המעשיים שלה, - זהו הלא פתגמי העתיק. ומשא-ומתן ושאלות | |||
ותשובות בהלכות דעות ואמונות צריכים להיות נכתבות, בסברא ברורה בלב מתנה | |||
וברוח דעה וגבורה, דוקא מחכמי-תורה הקבועים באהלה; למרות מה שאם הדור | |||
כותב איזה דבר בזה, הכותבים הם ע"פ רוב אותם ששנו ופרשו, אותם שחיי ההפקר, | |||
לכל הפחות ביחס להכרת אורה של תורה, כבר סתמו להם את דרך החופש של | |||
הכרת אור הגנוז, החי וקיים עדי עד, שבאוצר חיים של ישראל. | |||
ואלה השאלות ותשובות יעמדו לנו בדורנו זה במערכה אחת עם כל השאלות | |||
ותשובות של גאוני הדורות, המלאים פרטים מעשיים בבירור הצד המעשי של | |||
היהדות שגם הוא הנהו יסוד נכבד ושדה-תבואות, אבל הצד הפנימי, המוחי והליבי, | |||
הלא הוא עולה עליו, מאיר אותו ומחיהו. | |||
ע"כ הייתי חפץ מאד לקבע קורספונדנציה{{אג|[אולי להסביר הכוונה]}} קבועה עם כל השרידים של נבוני | |||
הצעירים, יודעי תורה ואוהביה, נוצרי אמונים ושומרי תורה ומצות, ועסוקים | |||
במדעים באופן הגון ומזורז, ומנן ומנייהו תסתיים שמעתתא בע"ה, להחל ספרות | |||
הגונה רוחנית ופוריה, במקצע העזוב של הלכות הדעות והאמונות, בבירור גמור, | |||
"בשרא שמינא<ref>ב"ב כב:</ref> אפתורא דדהבא"<ref>תענית כה.</ref>. | |||
ולפי גודל הענין כך גדולות הן המניעות, המעכבות את יסוד דבר זה. ומ"מ | |||
אינני מתיאש, ותוחלתי לד' היא, הנותן לנו אור עולם באוצר חיים, שעוד יזכני | |||
לכונן חפצי. וע"י עזרתכם, אחי האהובים, אתה ואהובנו הרבמ"ל<ref>הרב ר' בנימין מנשה לוין, ע' לעיל סי' צג.</ref> שי', וסיעת | |||
מרחמיכם משם, ומפה כל חלוץ אשר רוח ד' עמו יקום ויתן לנו יד. ומרוץ אגרות | |||
מלאות טוב ד' להגדיל את הפלפול של אמת בחכמה<ref>ע' שבת לא., מורה-נבוכים ג נד, וע' סנהדרין י"ז. תוד"ה שיודע.</ref>, כראוי לנו בזמננו להחיות | |||
את רוח עמנו, ולגלות אורו והדרו על בניו, יחל להיות תכוף בינינו. ויתקיים פיוטי | |||
אשר שרתיו זה כבר: "ומנקודות מחשבותי, שיקבצו לעדרים, אקח אותיותי, והיו | |||
למאמרים, והמאמרים בחוברת, יהיו לספרים, והספרים, בכל קרת, יהיו נפזרים", כו',{{אג|[אולי להוסיף שזהו מתוך "אורות הראי"ה]}} דף 214@ | |||
ויחדיו עמי תשירו שירה זו בפועל, ומכנף הארץ זמירות נשמע{{אג|[אולי להוסיף מקור]}}, וחדות ד' תהי | |||
מעוזנו. | |||
הנני לוחם עם המניעות מלחמת מצוה. הננו רואים עין בעין שבא עִתּה<ref>ע' ישעיה ס כב.</ref>{{אג|[לשים לב שהניקוד לא יפול]}} | |||
אור ד' יאר לנו, תקות ישראל ותחיתו הולכת ומתגלמת, בסתר המדרגה בארץ חיים. | |||
הרוח הגדול, שחיי עולמים שרוי בתוכו, הנהו עדיין מקופל כעובר במעי אמו, | |||
אבל יגיע הזמן וימיו לא ימשכו, ותנועת לדה תשמע, אחרי צעקת חבלים, קול | |||
חדש ומרנין של ילד נולד, אשר יולד גוי פעם אחת, וציון תחל וילדה את בנה; | |||
אבל הגברת הרוח, השלמתו<ref>לא ברור בהעתק כי"ק אם הוא "השלמתו" או "השלטתו".</ref>, מהירות באו, - על זה הננו נקראים לפעול עם אל<ref>ע' ירוש' שבת פ"ו ה"ט.</ref>". | |||
עד כה עומדת הקולטורה המיוחדת של ישראל, כרחל נאלמה. דבר אלהים | |||
היה לחרפה, כי לא יהין שום משכיל לרצות ממנו יותר ממה שתתן ע"ז אירופא | |||
דיפלום{{אג|[אולי להוסיף הכוונה]}}, ואירופא לקחה את דבר ד' בצינור מלא רפש של הנוצריות שנתלכלכה | |||
בגוֹיוּת{{אג|[לשים לב שהניקוד לא יפול]}}, ואבדה את שריד חמדתה, אשר גזלה מעם-עולם, וחשוכא חפי להני אינשי<ref>סנהדרין צט.</ref>, | |||
אשר התפארו כי לקחו להם אור ישראל ושמוּ{{אג|[לשים לב שהשורוק לא יפול]}} בכליהם, הקולטורה העצמית שלנו, | |||
שאין לנו בה שותפות של כל גוי בעולם, ותחיתנו הלאומית על אדמת הקודש, | |||
היעודה להיות גי חזיון עולמים, חלום נאמן אחד הוא, אשר רק בשגגה יראה כשתי | |||
מערכות סותרות ומנגדות זו את זו. לעבּד{{אג|[לשים לב שהדגש לא יפול]}} את היסוד האמתי הזה, להראותו ביד | |||
רמה וקומה זקופה, בגדולה והוד, זאת היא עבודתנו, עבודת חכמי אמת, יראי ד' | |||
ביראה פנימית, שאינה נגועה בסיגים של יראה פסולה<ref>ע' זהר בראשית יא: תיקוני-זהר תיקון ל"ג.</ref>, חיצונית ומשפלת רוח | |||
ונשמה, אותם היודעים לתן גודל לאלהינו<ref>ע' יומא סט:</ref> באמת ובישר לבב. וע"ז צריכים אנו | |||
להחל ביסוד של ספרות, חדש-ישן, שלא יפנה אל הישן עורף כ"א יזדיין עם | |||
החדש לדעת את כל עומק הטוב של הישן, ואיך החדש הולך עמו ומשלימו תמיד, | |||
ותלמידים ותיקים יגדילו תורה ויאדירוה להחיות רוח ישראל, ולתן כבוד והוד, | |||
לאדמת הנבואה, אשר שמיה והרריה ירעפו עדי-עד טל-חיים דוקא לעם המרגיש | |||
את קשר נשמתו בתוכה, ולא לעם אחר, ולנטמעים עמהם, שאינם מבחינים בין | |||
אדמת חול לעפרות קודש. השכל הישראלי יתרומם, והרגש החי שלו יתעורר | |||
לעומתו בכל מלא עז וחיים. הגבורה המעשית ליסד ולנטע, לבנות ולשכלל את | |||
הכל בחיי גוי איתן על אדמתו כמקדם, תתעורר בזרע ד', אשר תכירו ותדע לשוב | |||
אליו באהבה והכרה מלאה תנובה וחיים. שירים חיים נבראו, מלאי עז אלהים, | |||
ושדות של קולטורה חדשה ומאירה יפרו ויעלו, יעטפו בר ויתרעעו אף ישירו.{{אג|[אולי להוסיף מקור]}} | |||
הישן יתחדש, והחדש יתקדש, ויחדו יהיו לאבוקות אורים על ציון, ובמשיכת חן | |||
תחל אז ציון למשוך אל תוכה את בחירי בניה בוניה, ומשכללי הבנין, הנטע והמזרע, | |||
התעשיה והמסחרים, יהיו במשך הזמן גם הם זלופים מטל חיי נצח, מים טהורים | |||
יזורקו עליהם, ויכירו את חסנם ואשרם בהיותם בונים חומות וחיל<ref>ע' ישעיה כו א.</ref> לישראל בארץ | |||
חמדת עולמים. | |||
רוח הדת הנלחץ והמרוצץ, אשר הושגר באירופא הנוצרית ובאזיה המושלמנית{{אג|[באירופה הנוצרית ובאסיה המוסלמית]}}, | |||
אשר לא הטיבה הרבה מהראשונה, ולא יכלה להיטיב, לא הי' יכול לדור בכפיפה דף 215@ | |||
אחת עם התחיה החברותית, המלאה אונים וחפץ חיים מזהירים, שכדי לשכללם | |||
יפה צריך דוקא אור אלהים אמת בתוך הנשמה הקיבוצית, וזה לא נמצא כ"א | |||
בישראל כמו בראש ימות ההיסתוריה גם עכשו. הפילוג של הדת והחברה נאה ויאה | |||
להם, מה שהוא מזיק לנו. אמנם אם לא נצא להאיר את האופל, להסביר את ההבדל | |||
שבין דת לדת, כלומר שבין הדת שאינה ראויה להקרא בשם עצם פרטי זה, מפני | |||
גבהה ומקוריותה, לבין דת מחוקה וסעיפית, שאין לה אלא כפי מה שיכלה לדלות | |||
מהמקור בדרך גניבה וחלחלה, - מבלעדי פעולה רוחנית אדירה זאת, ישאר עומד | |||
הענין סמוי מן העין, והעבדות הפנימית תקום להתבושש עם היהדות הפנימית, | |||
אחרי אשר חקתה שלא להתבושש כמעט עם החיצונה. השפע הפסיכילוגי של כנסת | |||
ישראל הוא יותר מלא חיים ותעודה מההגיונים הכהים של המושכלות הספרותיות, | |||
האחרונות כלולות הן בקרב הראשון, ככללותם של פרטי פרטי פרטים בכללי כללים. | |||
בשלמותה תופיע בשביל חיבורה של כנסת ישראל ורוחה באדמת ישראל, נשמה | |||
לעם עליה<ref>ע' ישעיה מב ה, כתובות קיא.</ref>, וברקים ירוצו גם לכל לב שוקק המצפה לראותה בזיוה וחמדתה. | |||
הספרות החיה החדשה שלנו תסביר רק את עזוזה של השפעה הגדולה הזאת, כי כח | |||
אלהי עולם בכחה טמור. | |||
הבריאות הפסיכית תסיר בזרע עוזה את מחלת השכחה, כמו את מחלת | |||
הבערות וההתנכרות, מתוך נשמתה של האומה ושל העולם. הזכרון הלאומי ישוב | |||
ויחיה בכל מלוי אורו, ותקופות האורה שלה ישובו לעמוד כמו חיים היום נגד | |||
עיניה ורוחה, והדעה הברורה תדע ללמד את בניה, ואת הכל, כמה אפשרית היא, | |||
וכמה היא מוכרחת נאמנוּת{{אג|[לשים לב שהשורוק לא יפול]}} עדותיה, וכמה בקרבם ימצא אור וחיים לכל, לפגרים | |||
מתים, של דורות, של עולמים, ושל נפשות ועמים רבים. | |||
ההשכלה היא רק הלבשה חיצונה, לאור החיים הפסיכיים של האומה הנאזרה | |||
בעז אלהים, אבל על ידה יראה הודה והדרה, ותעוז ימינה. לא ההשכלה הרגילה | |||
תוכל לתן החיים המשוקקים{{אג|[אולי כדאי להסביר את הכוונה]}} מכל רוח ונפש, כ"א רוח של נשמת עולמים יתן בה | |||
כח ותנועה אדירית. | |||
רוח חדש חי וקיים בריא ומחולל פלאות כשיפוח מני ארץ אשר אמרו הכל | |||
שוממת היא, לא יהיה נזקק לברר דבריו קטעים קטעים, פסוקים פסוקים, זעיר שם | |||
וזעיר שם, כ"א בכח רב אדיר וגדול בבת אחת ירקדו הררי עד, וישחו גבעות עולם, | |||
האמת הישראלית תצא ממחבואה, וצדק משמים נשקף.{{אג|[אולי להוסיף מקור]}} | |||
מפני גודל הצדק וריבוי תועפות ערכו, א"א כמעט לסמן עכשו את הצורה | |||
המיוחדת של הסניגוריה הנפלאה, לאור ישראל נגד כל מעיבי ערכו. עכשו הזמן | |||
גורם לעסוק בכללים, בתעופות של הארות רעיונות בריאים, והפרטים יתישרו | |||
בדרכים רבים ושונים, לפי גודל עמדת הרוח ועצמוּת{{אג|[לשים לב שהשורוק לא יפול]}} קליטתו בכל לב הוגה. | |||
נעלה הוא ישראל ונעלה כחו לאלהים. איננו מחובר את התרבות האיטית | |||
בכל עורקי נשמתו. כח קפיצה ודילוג רוחני יש בו. הוא יוכל להנשא בפעם אחת | |||
עד לכוכבים אף כי ירד עד עפר, מפני שאוצר גדולתו ספון לעד בקרבו פנימה. | |||
וכן הרעיונות היותר ישראליים, כפי אותה המדה שהם מתקרבים למקורם, אינם | |||
כבולים לחבלי ההתפתחות, וע"כ דוקא את הרעיונות היותר מאירים א"א למסור דף 216@ | |||
ע"י סימני פיתוח של ריקום עיבור ולידה בתור תחומים מוגבלים. אמנם יש מקום | |||
לכל התיאוריה הזאת בתור מדרגות של גבורה רוחנית בעצם חלקי הרעיון, כשמתפלג | |||
בפילוג לימודי, ביחוד בשעה שהוא בא להשפיע על החיים, על המעשים, המדות, | |||
הרגשות והדעות, היחידיות והקיבוציות, ואז באמת רב לנו המקום לצאת בחכמה | |||
היסתורית מבוססת, הנעלה מכל ההרצאה ההיסתורית הרגילה, הבונה מעלותיה על | |||
השערות פורחות, בזה שהיא מכוננת את בנינה ברוחה פנימה, ובכחה המתגלה בחיים | |||
ובמעשה, בהוה ובעבר, ע"פ חשבון ברור וצלול, שאיננו צריך לכל עמל תאריכי. | |||
היה ברכה יקירי, חזק ואמץ ויהי ד' עמך, ותהיה מהבונים בהיכל ד' על | |||
מרומי הררי קודש, כנפשך היקרה ונפש אוהבך בכל לב מצפה צביונך ותפארתך | |||
באה"ר, אברהם יצחק ה"ק {{אג|[החתימה בשמו היא בסוף השורה]}} | |||
באה"ר מסור נא דר"ש בכל חם-לב לידידנו הרה"ח רבמ"ל שליט"א{{אג|[אולי לבאר למי הכוונה]}}, וכמעט | |||
שגם אל כבודו הם הם הדברים. | |||
= אזכורים בספרים ובמאמרים = | |||
= קישורים חיצוניים = | |||
{{הערות שוליים}} | |||
[[קטגוריה:אגרות הראי"ה]] | |||
{{ניווט אגרות}} |
גרסה אחרונה מ־07:23, 22 ביולי 2022
|
מיזם אגרות הראיה של הוצאת "מאבני המקום" מאגד מידע היסטורי, הארות ומקבילות לכל אגרת, מתוך חכמת ההמונים.
רקע לאגרת[עריכה]
הערות, מקבילות, וביאורים נצרכים[עריכה]
נמען האגרת[עריכה]
האגרת[עריכה]
ב"ה, עה"ק יפו ת"ו, ך"ו תשרי תרס"ט.
ידיד לבבי ונפשי, החכם השלם, מלא חמדה ותפארה בתו"י, מו"ה משה זיידל נ"י, שלו' רב לך ולכל אשר לך.
חבתך, יקירי, שאיננה זזה מלבבי, תזכירני תמיד את חובתי לכתב לך. אבל האוכל לצאת ידי חובתי, כפי אשר ימשכני לבבי, - בהחלט הנני מוכרח להשיב ע"ז בשלילה. הנני בעל מלאכות רבות, המשפיעות כל אחת מהנה רגשות הסותרות זו את זו, והנני מוכרח תמיד לנוד מאחת לחברתה, עד אשר לפרע את החובות, שהלב הפנימי כ"כ עורג להן תמיד, לא ישאר עפ"ר פנאי, וכשאני חולץ א"ע מעט ממסגרותי לשלם, הנני מוכרח לעשות פעולתי בחפזון, עד שאיני מוצא קורת-רוח שלמה בסגנון דברי. מ"מ על כל תכסה אהבה נאמנה.
ובאמת מאד הנני משתוקק, שיהי' דיבור של חבה מצוי בין חבורתנו, בין יחידי-הסגולה המבינים ומרגישים שיש לנו עבודה רוחנית עזה, חדשה וגדולה. המקצעות הרוחניים שבתורה מוכרחים הם שיעבדו, באותו המרץ שנעבדו ושצריכים להעבד המקצעות המעשיים שלה, - זהו הלא פתגמי העתיק. ומשא-ומתן ושאלות ותשובות בהלכות דעות ואמונות צריכים להיות נכתבות, בסברא ברורה בלב מתנה וברוח דעה וגבורה, דוקא מחכמי-תורה הקבועים באהלה; למרות מה שאם הדור כותב איזה דבר בזה, הכותבים הם ע"פ רוב אותם ששנו ופרשו, אותם שחיי ההפקר, לכל הפחות ביחס להכרת אורה של תורה, כבר סתמו להם את דרך החופש של הכרת אור הגנוז, החי וקיים עדי עד, שבאוצר חיים של ישראל.
ואלה השאלות ותשובות יעמדו לנו בדורנו זה במערכה אחת עם כל השאלות ותשובות של גאוני הדורות, המלאים פרטים מעשיים בבירור הצד המעשי של היהדות שגם הוא הנהו יסוד נכבד ושדה-תבואות, אבל הצד הפנימי, המוחי והליבי, הלא הוא עולה עליו, מאיר אותו ומחיהו.
ע"כ הייתי חפץ מאד לקבע קורספונדנציה[אולי להסביר הכוונה] קבועה עם כל השרידים של נבוני הצעירים, יודעי תורה ואוהביה, נוצרי אמונים ושומרי תורה ומצות, ועסוקים במדעים באופן הגון ומזורז, ומנן ומנייהו תסתיים שמעתתא בע"ה, להחל ספרות הגונה רוחנית ופוריה, במקצע העזוב של הלכות הדעות והאמונות, בבירור גמור, "בשרא שמינא[1] אפתורא דדהבא"[2].
ולפי גודל הענין כך גדולות הן המניעות, המעכבות את יסוד דבר זה. ומ"מ אינני מתיאש, ותוחלתי לד' היא, הנותן לנו אור עולם באוצר חיים, שעוד יזכני לכונן חפצי. וע"י עזרתכם, אחי האהובים, אתה ואהובנו הרבמ"ל[3] שי', וסיעת מרחמיכם משם, ומפה כל חלוץ אשר רוח ד' עמו יקום ויתן לנו יד. ומרוץ אגרות מלאות טוב ד' להגדיל את הפלפול של אמת בחכמה[4], כראוי לנו בזמננו להחיות את רוח עמנו, ולגלות אורו והדרו על בניו, יחל להיות תכוף בינינו. ויתקיים פיוטי אשר שרתיו זה כבר: "ומנקודות מחשבותי, שיקבצו לעדרים, אקח אותיותי, והיו למאמרים, והמאמרים בחוברת, יהיו לספרים, והספרים, בכל קרת, יהיו נפזרים", כו',[אולי להוסיף שזהו מתוך "אורות הראי"ה] דף 214@ ויחדיו עמי תשירו שירה זו בפועל, ומכנף הארץ זמירות נשמע[אולי להוסיף מקור], וחדות ד' תהי מעוזנו.
הנני לוחם עם המניעות מלחמת מצוה. הננו רואים עין בעין שבא עִתּה[5][לשים לב שהניקוד לא יפול] אור ד' יאר לנו, תקות ישראל ותחיתו הולכת ומתגלמת, בסתר המדרגה בארץ חיים. הרוח הגדול, שחיי עולמים שרוי בתוכו, הנהו עדיין מקופל כעובר במעי אמו, אבל יגיע הזמן וימיו לא ימשכו, ותנועת לדה תשמע, אחרי צעקת חבלים, קול חדש ומרנין של ילד נולד, אשר יולד גוי פעם אחת, וציון תחל וילדה את בנה; אבל הגברת הרוח, השלמתו[6], מהירות באו, - על זה הננו נקראים לפעול עם אל[7]".
עד כה עומדת הקולטורה המיוחדת של ישראל, כרחל נאלמה. דבר אלהים היה לחרפה, כי לא יהין שום משכיל לרצות ממנו יותר ממה שתתן ע"ז אירופא דיפלום[אולי להוסיף הכוונה], ואירופא לקחה את דבר ד' בצינור מלא רפש של הנוצריות שנתלכלכה בגוֹיוּת[לשים לב שהניקוד לא יפול], ואבדה את שריד חמדתה, אשר גזלה מעם-עולם, וחשוכא חפי להני אינשי[8], אשר התפארו כי לקחו להם אור ישראל ושמוּ[לשים לב שהשורוק לא יפול] בכליהם, הקולטורה העצמית שלנו, שאין לנו בה שותפות של כל גוי בעולם, ותחיתנו הלאומית על אדמת הקודש, היעודה להיות גי חזיון עולמים, חלום נאמן אחד הוא, אשר רק בשגגה יראה כשתי מערכות סותרות ומנגדות זו את זו. לעבּד[לשים לב שהדגש לא יפול] את היסוד האמתי הזה, להראותו ביד רמה וקומה זקופה, בגדולה והוד, זאת היא עבודתנו, עבודת חכמי אמת, יראי ד' ביראה פנימית, שאינה נגועה בסיגים של יראה פסולה[9], חיצונית ומשפלת רוח ונשמה, אותם היודעים לתן גודל לאלהינו[10] באמת ובישר לבב. וע"ז צריכים אנו להחל ביסוד של ספרות, חדש-ישן, שלא יפנה אל הישן עורף כ"א יזדיין עם החדש לדעת את כל עומק הטוב של הישן, ואיך החדש הולך עמו ומשלימו תמיד, ותלמידים ותיקים יגדילו תורה ויאדירוה להחיות רוח ישראל, ולתן כבוד והוד, לאדמת הנבואה, אשר שמיה והרריה ירעפו עדי-עד טל-חיים דוקא לעם המרגיש את קשר נשמתו בתוכה, ולא לעם אחר, ולנטמעים עמהם, שאינם מבחינים בין אדמת חול לעפרות קודש. השכל הישראלי יתרומם, והרגש החי שלו יתעורר לעומתו בכל מלא עז וחיים. הגבורה המעשית ליסד ולנטע, לבנות ולשכלל את הכל בחיי גוי איתן על אדמתו כמקדם, תתעורר בזרע ד', אשר תכירו ותדע לשוב אליו באהבה והכרה מלאה תנובה וחיים. שירים חיים נבראו, מלאי עז אלהים, ושדות של קולטורה חדשה ומאירה יפרו ויעלו, יעטפו בר ויתרעעו אף ישירו.[אולי להוסיף מקור] הישן יתחדש, והחדש יתקדש, ויחדו יהיו לאבוקות אורים על ציון, ובמשיכת חן תחל אז ציון למשוך אל תוכה את בחירי בניה בוניה, ומשכללי הבנין, הנטע והמזרע, התעשיה והמסחרים, יהיו במשך הזמן גם הם זלופים מטל חיי נצח, מים טהורים יזורקו עליהם, ויכירו את חסנם ואשרם בהיותם בונים חומות וחיל[11] לישראל בארץ חמדת עולמים.
רוח הדת הנלחץ והמרוצץ, אשר הושגר באירופא הנוצרית ובאזיה המושלמנית[באירופה הנוצרית ובאסיה המוסלמית], אשר לא הטיבה הרבה מהראשונה, ולא יכלה להיטיב, לא הי' יכול לדור בכפיפה דף 215@ אחת עם התחיה החברותית, המלאה אונים וחפץ חיים מזהירים, שכדי לשכללם יפה צריך דוקא אור אלהים אמת בתוך הנשמה הקיבוצית, וזה לא נמצא כ"א בישראל כמו בראש ימות ההיסתוריה גם עכשו. הפילוג של הדת והחברה נאה ויאה להם, מה שהוא מזיק לנו. אמנם אם לא נצא להאיר את האופל, להסביר את ההבדל שבין דת לדת, כלומר שבין הדת שאינה ראויה להקרא בשם עצם פרטי זה, מפני גבהה ומקוריותה, לבין דת מחוקה וסעיפית, שאין לה אלא כפי מה שיכלה לדלות מהמקור בדרך גניבה וחלחלה, - מבלעדי פעולה רוחנית אדירה זאת, ישאר עומד הענין סמוי מן העין, והעבדות הפנימית תקום להתבושש עם היהדות הפנימית, אחרי אשר חקתה שלא להתבושש כמעט עם החיצונה. השפע הפסיכילוגי של כנסת ישראל הוא יותר מלא חיים ותעודה מההגיונים הכהים של המושכלות הספרותיות, האחרונות כלולות הן בקרב הראשון, ככללותם של פרטי פרטי פרטים בכללי כללים. בשלמותה תופיע בשביל חיבורה של כנסת ישראל ורוחה באדמת ישראל, נשמה לעם עליה[12], וברקים ירוצו גם לכל לב שוקק המצפה לראותה בזיוה וחמדתה. הספרות החיה החדשה שלנו תסביר רק את עזוזה של השפעה הגדולה הזאת, כי כח אלהי עולם בכחה טמור.
הבריאות הפסיכית תסיר בזרע עוזה את מחלת השכחה, כמו את מחלת הבערות וההתנכרות, מתוך נשמתה של האומה ושל העולם. הזכרון הלאומי ישוב ויחיה בכל מלוי אורו, ותקופות האורה שלה ישובו לעמוד כמו חיים היום נגד עיניה ורוחה, והדעה הברורה תדע ללמד את בניה, ואת הכל, כמה אפשרית היא, וכמה היא מוכרחת נאמנוּת[לשים לב שהשורוק לא יפול] עדותיה, וכמה בקרבם ימצא אור וחיים לכל, לפגרים מתים, של דורות, של עולמים, ושל נפשות ועמים רבים.
ההשכלה היא רק הלבשה חיצונה, לאור החיים הפסיכיים של האומה הנאזרה בעז אלהים, אבל על ידה יראה הודה והדרה, ותעוז ימינה. לא ההשכלה הרגילה תוכל לתן החיים המשוקקים[אולי כדאי להסביר את הכוונה] מכל רוח ונפש, כ"א רוח של נשמת עולמים יתן בה כח ותנועה אדירית.
רוח חדש חי וקיים בריא ומחולל פלאות כשיפוח מני ארץ אשר אמרו הכל שוממת היא, לא יהיה נזקק לברר דבריו קטעים קטעים, פסוקים פסוקים, זעיר שם וזעיר שם, כ"א בכח רב אדיר וגדול בבת אחת ירקדו הררי עד, וישחו גבעות עולם, האמת הישראלית תצא ממחבואה, וצדק משמים נשקף.[אולי להוסיף מקור]
מפני גודל הצדק וריבוי תועפות ערכו, א"א כמעט לסמן עכשו את הצורה המיוחדת של הסניגוריה הנפלאה, לאור ישראל נגד כל מעיבי ערכו. עכשו הזמן גורם לעסוק בכללים, בתעופות של הארות רעיונות בריאים, והפרטים יתישרו בדרכים רבים ושונים, לפי גודל עמדת הרוח ועצמוּת[לשים לב שהשורוק לא יפול] קליטתו בכל לב הוגה.
נעלה הוא ישראל ונעלה כחו לאלהים. איננו מחובר את התרבות האיטית בכל עורקי נשמתו. כח קפיצה ודילוג רוחני יש בו. הוא יוכל להנשא בפעם אחת עד לכוכבים אף כי ירד עד עפר, מפני שאוצר גדולתו ספון לעד בקרבו פנימה. וכן הרעיונות היותר ישראליים, כפי אותה המדה שהם מתקרבים למקורם, אינם כבולים לחבלי ההתפתחות, וע"כ דוקא את הרעיונות היותר מאירים א"א למסור דף 216@ ע"י סימני פיתוח של ריקום עיבור ולידה בתור תחומים מוגבלים. אמנם יש מקום לכל התיאוריה הזאת בתור מדרגות של גבורה רוחנית בעצם חלקי הרעיון, כשמתפלג בפילוג לימודי, ביחוד בשעה שהוא בא להשפיע על החיים, על המעשים, המדות, הרגשות והדעות, היחידיות והקיבוציות, ואז באמת רב לנו המקום לצאת בחכמה היסתורית מבוססת, הנעלה מכל ההרצאה ההיסתורית הרגילה, הבונה מעלותיה על השערות פורחות, בזה שהיא מכוננת את בנינה ברוחה פנימה, ובכחה המתגלה בחיים ובמעשה, בהוה ובעבר, ע"פ חשבון ברור וצלול, שאיננו צריך לכל עמל תאריכי.
היה ברכה יקירי, חזק ואמץ ויהי ד' עמך, ותהיה מהבונים בהיכל ד' על מרומי הררי קודש, כנפשך היקרה ונפש אוהבך בכל לב מצפה צביונך ותפארתך באה"ר, אברהם יצחק ה"ק [החתימה בשמו היא בסוף השורה]
באה"ר מסור נא דר"ש בכל חם-לב לידידנו הרה"ח רבמ"ל שליט"א[אולי לבאר למי הכוונה], וכמעט שגם אל כבודו הם הם הדברים.
אזכורים בספרים ובמאמרים[עריכה]
קישורים חיצוניים[עריכה]
הערות שוליים
- ↑ ב"ב כב:
- ↑ תענית כה.
- ↑ הרב ר' בנימין מנשה לוין, ע' לעיל סי' צג.
- ↑ ע' שבת לא., מורה-נבוכים ג נד, וע' סנהדרין י"ז. תוד"ה שיודע.
- ↑ ע' ישעיה ס כב.
- ↑ לא ברור בהעתק כי"ק אם הוא "השלמתו" או "השלטתו".
- ↑ ע' ירוש' שבת פ"ו ה"ט.
- ↑ סנהדרין צט.
- ↑ ע' זהר בראשית יא: תיקוני-זהר תיקון ל"ג.
- ↑ ע' יומא סט:
- ↑ ע' ישעיה כו א.
- ↑ ע' ישעיה מב ה, כתובות קיא.
הקדמה | א | ב | ג | ד | ה | ו | ז | ח | ט | י | יא | יב | יג | יד | טו | טז | יז | יח | יט | כ | כא | כב | כג | כד | כה | כו | כז | כח | כט | ל | לא | לב | לג | לד | לה | לו | לז | לח | לט | מ | מא | מב | מג | מד | מה | מו | מז | מח | מט | נ | נא | נב | נג | נד | נה | נו | נז | נח | נט | ס | סא | סב | סג | סד | סה | סו | סז | סח | סט | ע | עא | עב | עג | עד | עה | עו | עז | עח | עט | פ | פא | פב | פג | פד | פה | פו | פז | פח | פט | צ | צא | צב | צג | צד | צה | צו | צז | צח | צט | ק | קא | קב | קג | קד | קה | קו | קז | קח | קט | קי | קיא | קיב | קיג | קיד | קטו | קטז | קיז | קיח | קיט | קכ | קכא | קכב | קכג | קכד | קכה | קכו | קכז | קכח | קכט | קל | קלא | קלב | קלג | קלד | קלה | קלו | קלז | קלח | קלט | קמ | קמא | קמב | קמג | קמד | קמה | קמו | קמז | קמח | קמט | קנ | קנא | קנב | קנג | קנד | קנה | קנו | קנז | קנח | קנט | קס | קסא | קסב | קסג | קסד | קסה | קסו | קסז | קסח | קסט | קע | קעא | קעב | קעג | קעד | קעה | קעו | קעז | קעח | קעט | קפ | קפא | קפב | קפג | קפד | קפה | קפו | קפז | קפח | קפט | קצ | קצא | קצב | קצג | קצד | קצה | קצו | קצז | קצח | קצט | ר | רא | רב | רג | רד | רה | רו | רז | רח | רט | רי | ריא | ריב | ריג | ריד | רטו | רטז | ריז | ריח | ריט | רכ | רכא | רכב | רכג | רכד | רכה | רכו | רכז | רכח | רכט | רל | רלא | רלב | רלג | רלד | רלה | רלו | רלז | רלח | רלט | רמ | רמא | רמב | רמג | רמד | רמה | רמו | רמז | רמח | רמט | רנ | רנא | רנב | רנג | רנד | רנה | רנו | רנז | רנח | רנט | רס | רסא | רסב | רסג | רסד | רסה | רסו | רסז | רסח | רסט | רע | רעא | רעב | רעג | רעד | רעה | רעו | רעז | רעח | רעט | רפ | רפא | רפב | רפג | רפד | רפה | רפו | רפז | רפח | רפט | רצ | רצא | רצב | רצג | רצד | רצה | רצו | רצז | רצח | רצט | ש | שא | שב | שג | שד | שה | שו | שז | שח | שט | שי | שיא | שיב | שיג | שיד | שטו | שטז | שיז | שיח | שיט | שכ | שכא | שכב | שכג | שכד | שכה | שכו | שכז | שכח | שכט | של | שלא | שלב | שלג | שלד | נוספות א | נוספות ב | נוספות ג | נוספות ד | נוספות ה | נוספות ו | נוספות ז | נוספות ח | נוספות ט | נוספות י | נוספות יא | נוספות יב | נוספות יג