עדות: הבדלים בין גרסאות בדף
מ (טכני) |
(←החובה להעיד: הרחבה) |
||
שורה 27: | שורה 27: | ||
== החובה להעיד == | == החובה להעיד == | ||
=== בדיני ממונות === | |||
אדם היודע עדות לאדם אחר מישראל, ואם יעיד עליו תתקבל העדות בבית הדין ותביא תועלת ממונית לאותו אדם, והלה תובעו להעיד לו - מצֻווֶה לבוא להעיד ב[[בית דין]] {{מקור|שולחן ערוך חו"מ כח, א|כן}}, שנאמר {{מקור|ויקרא ה, א|כן}}: "והוא עד או ראה או ידע אם לא יגיד ונשא עונו". דברים אלו אמורים בכל עדות, בין בעדות שבגינה מתחייב אדם לשלם לבעל-דינו ובין בעדות שבגינה אדם נפטר מלשלם לבעל-דינו {{מקור|רמב"ם עדות א, א|כן}}. ואם [[כובש עדותו|נמנע מלהעיד לו]] - פטור מדיני אדם וחייב ב[[דיני שמים]]{{הערה|יש אומרים, שעד יחיד הנמנע מלהעיד פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים {{גודל|1|(מפני שעדותו איננה מחייבת ממון אלא רק שבועה)}}, אך שני עדים הנמנעים מלהעיד - חייבים אף בדיני אדם {{מקור|(כך היא גרסת}} {{מקור|פסקי רי"ד בבא קמא נו א$הרי"ד}} {{מקור|פסקי ריא"ז בבא קמא נו א$וריא"ז}}{{מקור|, וכך יש המסבירים בדעת הרמב"ם}} {{מקור|רמב"ם עדות יז ז$עדות יז, ז|כן}} {{מקור|והכסף משנה}} {{מקור|כסף משנה עדות יז ז$שם|כן}}{{מקור|)}}; אך זו שיטה יחידית, וכל רבותינו אינם סוברים כן {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ד|כן}}, אלא כפי הגרסה המקובלת {{מקור|בבלי בבא קמא נו, א|כן}} שאף שני עדים שכבשו עדותם - פטורים בדיני אדם וחייבים רק בדיני שמים.{{ש}}לפיכך, שני עדים שנמנעו מלהעיד לטובת אדם, ובשל כך הפסיד אותו אדם ממון, הוא לא רשאי [[תפיסה|לתפוס]] בנכסיהם, ואם תפס מוציאים ממנו {{מקור|ש"ך חו"מ כח, ב|כן}}. אך יש סוברים שיכול הלה לתפוס בנכסיהם, ולטעון [[קים לי]] כדעת מיעוט הפוסקים שהעדים חייבים אף בדיני אדם ({{מקור|רע"א חו"מ כח, א$רע"א על השך הנ"ל}} {{מקור|בשם}} {{מקור|שו"ת משאת משה חו"מ סג$שו"ת משאת משה חו"מ א ס"ס סג}}), ובפרט שיש הסוברים {{מקור|שו"ת מהרש"ם א, קס|כן}} שבחיוב בדיני שמים מועילה תפיסה {{מקור|פתחי תשובה חו"מ כח, ו|כן}}. וראה בספר 'משפט המזיק' {{מקור|הרב דוד בריזל; ח"א פרק טו הערות ז-ח, עמ' רנז, ופרק כו הערות כו וכט, עמ' תנט|כן}}.}} {{מקור|בבלי בבא קמא נה ב|כן}}. | אדם היודע עדות לאדם אחר מישראל, ואם יעיד עליו תתקבל העדות בבית הדין ותביא תועלת ממונית לאותו אדם, והלה תובעו להעיד לו - מצֻווֶה לבוא להעיד ב[[בית דין]] {{מקור|שולחן ערוך חו"מ כח, א|כן}}, שנאמר {{מקור|ויקרא ה, א|כן}}: "והוא עד או ראה או ידע אם לא יגיד ונשא עונו". דברים אלו אמורים בכל עדות, בין בעדות שבגינה מתחייב אדם לשלם לבעל-דינו ובין בעדות שבגינה אדם נפטר מלשלם לבעל-דינו {{מקור|רמב"ם עדות א, א|כן}}. ואם [[כובש עדותו|נמנע מלהעיד לו]] - פטור מדיני אדם וחייב ב[[דיני שמים]]{{הערה|יש אומרים, שעד יחיד הנמנע מלהעיד פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים {{גודל|1|(מפני שעדותו איננה מחייבת ממון אלא רק שבועה)}}, אך שני עדים הנמנעים מלהעיד - חייבים אף בדיני אדם {{מקור|(כך היא גרסת}} {{מקור|פסקי רי"ד בבא קמא נו א$הרי"ד}} {{מקור|פסקי ריא"ז בבא קמא נו א$וריא"ז}}{{מקור|, וכך יש המסבירים בדעת הרמב"ם}} {{מקור|רמב"ם עדות יז ז$עדות יז, ז|כן}} {{מקור|והכסף משנה}} {{מקור|כסף משנה עדות יז ז$שם|כן}}, [https://tablet.otzar.org/#/book/605387/p/459/t/0.00076781531609461234/fs/0/start/0/end/0/c ראה בקישור]{{מקור|)}}; אך זו שיטה יחידית, וכל רבותינו אינם סוברים כן {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ד|כן}}, אלא כפי הגרסה המקובלת {{מקור|בבלי בבא קמא נו, א|כן}} שאף שני עדים שכבשו עדותם - פטורים בדיני אדם וחייבים רק בדיני שמים.{{ש}}לפיכך, שני עדים שנמנעו מלהעיד לטובת אדם, ובשל כך הפסיד אותו אדם ממון, הוא לא רשאי [[תפיסה|לתפוס]] בנכסיהם, ואם תפס מוציאים ממנו {{מקור|ש"ך חו"מ כח, ב|כן}}. אך יש סוברים שיכול הלה לתפוס בנכסיהם, ולטעון [[קים לי]] כדעת מיעוט הפוסקים שהעדים חייבים אף בדיני אדם ({{מקור|רע"א חו"מ כח, א$רע"א על השך הנ"ל}} {{מקור|בשם}} {{מקור|שו"ת משאת משה חו"מ סג$שו"ת משאת משה חו"מ א ס"ס סג}}), ובפרט שיש הסוברים {{מקור|שו"ת מהרש"ם א, קס|כן}} שבחיוב בדיני שמים מועילה תפיסה {{מקור|פתחי תשובה חו"מ כח, ו|כן}}. וראה בספר '[https://tablet.otzar.org/#/book/605387/p/257/t/0.00076781531609461234/fs/0/start/0/end/0/c משפט המזיק]' {{מקור|הרב דוד בריזל; ח"א פרק טו הערות ז-ח, עמ' רנז, ופרק כו הערות כו וכט, עמ' תנט|כן}}.}} {{מקור|בבלי בבא קמא נה ב|כן}}. | ||
בנוסף, החובה להעיד ולהציל ממון חברו היא בכלל מצות השבת אבידה{{דרוש מקור}} ומצות "[[ואהבת לרעך כמוך]]" {{מקור|שו"ת יד אפרים א, ד|כן}}, הכוללת שאדם יגמול חסד לחברו וימנע ממנו כל נזק גופני או ממוני. ויש אומרים שהנמנע מלהעיד לחברו ולהציל ממונו - עובר גם באיסור "[[לא תעמוד על דם רעך]]"{{הערה|במדרש תורת כהנים {{מקור|ספרא קדושים ב, ד, ח|כן}} מובא שהיודע עדות לחברו אינו מעיד לו עובר משום "לא תעמוד על דם רעך", ובדברי הרמב"ם {{מקור|ספר המצוות לא תעשה רצז|כן}}, ספר החינוך {{מקור|ספר החינוך רלז$מצוה רלז|כן}} והרשב"ש {{מקור|שו"ת הרשב"ש תפ$ס"ס תפ|כן}} מבואר שהדברים אמורים גם בדיני ממונות, וכך משמע גם בשאילתות {{מקור|שאילתות ויקרא סח$ריש שאילתא סח|כן}}. {{מקור|שו"ת יד אפרים ג א$וראה שו"ת יד אפרים סי' ג אות א}}.}}, ויש חולקים וסוברים שאינו עובר בלאו זה{{הערה|יש מהאחרונים ({{מקור|שו"ת שואל ומשיב תניינא ג קי$שו"ת שואל ומשיב מהד' תניינא ח"ג סי' קי ד"ה מצאתי דאתי}}; {{מקור|משך חכמה ויקרא יט, טז}}; {{מקור|גלוני הש"ס בבא קמא נו, א}}) שכתבו שאיסור זה {{גודל|1|("לא תעמוד על דם רעך")}}, נאמר רק שיכול להציל את חיי חברו ומתרשל בכך, ולא על המתרשל מלהציל ממון חברו. והוסיפו שכך מדוקדק בדברי הרמב"ם {{מקור|רמב"ם רוצח א יד$רוצח א, יד|כן}}, וכנראה שחזר בו מדבריו בספר המצוות {{מקור|המובאים בהערה הקודמת|כן}} או שכוונתו שם שונה, ע"ש.}}. יש מי שכתב, שהנמנע מלהעיד לטובת חברו, עובר על מצוות אלו גם כאשר חברו לא תבע אותו להעיד {{מקור|פתחי תשובה חו"מ כח, ד|כן}}{{הערה|וראה ערוך השולחן {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ג$חו"מ כח, ג|כן}}. וראה שער המשפט {{מקור|שער משפט כח, ב$סי' כח ס"ק ב, ד"ה עוד קשיא לי, ובהמשך הדברים|כן}} ושו"ת יד אפרים {{מקור|שו"ת יד אפרים א$סי' א ס"ק ג|כן}} שפלפלו בזה, והביאו מקורות, ראיות, חילוקים וסברות, לכאן ולכאן.}}. וכן עד הפסול לעדות, שקיבלוהו הצדדים עליהם, חייב להעיד לטובת חברו {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ב|כן}}, ואם לא העיד מבטל מצות השבת אבידה ({{מקור|קצות החשן כח, ג}}; {{מקור|נתיבות המשפט כח, א}}). | בנוסף, החובה להעיד ולהציל ממון חברו היא בכלל מצות השבת אבידה{{דרוש מקור}} ומצות "[[ואהבת לרעך כמוך]]" {{מקור|שו"ת יד אפרים א, ד|כן}}, הכוללת שאדם יגמול חסד לחברו וימנע ממנו כל נזק גופני או ממוני. ויש אומרים שהנמנע מלהעיד לחברו ולהציל ממונו - עובר גם באיסור "[[לא תעמוד על דם רעך]]"{{הערה|במדרש תורת כהנים {{מקור|ספרא קדושים ב, ד, ח|כן}} מובא שהיודע עדות לחברו אינו מעיד לו עובר משום "לא תעמוד על דם רעך", ובדברי הרמב"ם {{מקור|ספר המצוות לא תעשה רצז|כן}}, ספר החינוך {{מקור|ספר החינוך רלז$מצוה רלז|כן}} והרשב"ש {{מקור|שו"ת הרשב"ש תפ$ס"ס תפ|כן}} מבואר שהדברים אמורים גם בדיני ממונות, וכך משמע גם בשאילתות {{מקור|שאילתות ויקרא סח$ריש שאילתא סח|כן}}. {{מקור|שו"ת יד אפרים ג א$וראה שו"ת יד אפרים סי' ג אות א}}.}}, ויש חולקים וסוברים שאינו עובר בלאו זה{{הערה|יש מהאחרונים ({{מקור|שו"ת שואל ומשיב תניינא ג קי$שו"ת שואל ומשיב מהד' תניינא ח"ג סי' קי ד"ה מצאתי דאתי}}; {{מקור|משך חכמה ויקרא יט, טז}}; {{מקור|גלוני הש"ס בבא קמא נו, א}}) שכתבו שאיסור זה {{גודל|1|("לא תעמוד על דם רעך")}}, נאמר רק שיכול להציל את חיי חברו ומתרשל בכך, ולא על המתרשל מלהציל ממון חברו. והוסיפו שכך מדוקדק בדברי הרמב"ם {{מקור|רמב"ם רוצח א יד$רוצח א, יד|כן}}, וכנראה שחזר בו מדבריו בספר המצוות {{מקור|המובאים בהערה הקודמת|כן}} או שכוונתו שם שונה, ע"ש.}}. יש מי שכתב, שהנמנע מלהעיד לטובת חברו, עובר על מצוות אלו גם כאשר חברו לא תבע אותו להעיד {{מקור|פתחי תשובה חו"מ כח, ד|כן}}{{הערה|וראה ערוך השולחן {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ג$חו"מ כח, ג|כן}}. וראה שער המשפט {{מקור|שער משפט כח, ב$סי' כח ס"ק ב, ד"ה עוד קשיא לי, ובהמשך הדברים|כן}} ושו"ת יד אפרים {{מקור|שו"ת יד אפרים א$סי' א ס"ק ג|כן}} שפלפלו בזה, והביאו מקורות, ראיות, חילוקים וסברות, לכאן ולכאן.}}. וכן עד הפסול לעדות, שקיבלוהו הצדדים עליהם, חייב להעיד לטובת חברו {{מקור|ערוך השולחן חו"מ כח, ב|כן}}, ואם לא העיד מבטל מצות השבת אבידה ({{מקור|קצות החשן כח, ג}}; {{מקור|נתיבות המשפט כח, א}}). | ||
שורה 35: | שורה 35: | ||
אך פעמים שאדם פטור מלהעיד, כאשר הדבר אינו מתאים לכבודו ולמעמדו הראוי, כגון, [[תלמיד חכם]] היודע עדות לחברו בעניין הנידון בפני בית-דין שהדיינים בו קטנים במעלתם התורנית מאותו תלמיד חכם, שפטור הוא מלבוא ולהעיד {{מקור|בבלי שבועות ל ב|כן}}. '''וכן''' אדם שייגרם לו נזק גופני או ממוני מחמת עדותו (ולא יקבל פיצוי הולם על כך{{דרוש מקור}}) - פטור מלהעיד {{מקור|שו"ת אבקת רוכל קצה$שו"ת אבקת רוכל סי' קצה "הטענה השמינית"|כן}}{{הערה|בעניין זה ראה גם שו"ת מנחת שלמה {{מקור|שו"ת מנחת שלמה א פב$ח"א ס"ס פב, ד"ה "כמו כן אעיר", וד"ה "וכן כן גם"|כן}}, ופסק-דין יסודי, מקיף ומעמיק, בנושא, מהרב יצחק אלמליח שליט"א {{מקור|שורת הדין יז קצה$שורת הדין, כרך יז פס"ד כג, עמ' קצה-רב|כן}}.}}. בעניין שכיח זה ישנן הבחנות בין מצבים שונים{{דרושה הבהרה}}, ויש לשאול על כך פוסק-הלכה ירא-שמים הבקי בדיני ממונות להלכה ולמעשה (ומכיר את המציאות ואת דרכי ההתנהלות של בתי-הדין). | אך פעמים שאדם פטור מלהעיד, כאשר הדבר אינו מתאים לכבודו ולמעמדו הראוי, כגון, [[תלמיד חכם]] היודע עדות לחברו בעניין הנידון בפני בית-דין שהדיינים בו קטנים במעלתם התורנית מאותו תלמיד חכם, שפטור הוא מלבוא ולהעיד {{מקור|בבלי שבועות ל ב|כן}}. '''וכן''' אדם שייגרם לו נזק גופני או ממוני מחמת עדותו (ולא יקבל פיצוי הולם על כך{{דרוש מקור}}) - פטור מלהעיד {{מקור|שו"ת אבקת רוכל קצה$שו"ת אבקת רוכל סי' קצה "הטענה השמינית"|כן}}{{הערה|בעניין זה ראה גם שו"ת מנחת שלמה {{מקור|שו"ת מנחת שלמה א פב$ח"א ס"ס פב, ד"ה "כמו כן אעיר", וד"ה "וכן כן גם"|כן}}, ופסק-דין יסודי, מקיף ומעמיק, בנושא, מהרב יצחק אלמליח שליט"א {{מקור|שורת הדין יז קצה$שורת הדין, כרך יז פס"ד כג, עמ' קצה-רב|כן}}.}}. בעניין שכיח זה ישנן הבחנות בין מצבים שונים{{דרושה הבהרה}}, ויש לשאול על כך פוסק-הלכה ירא-שמים הבקי בדיני ממונות להלכה ולמעשה (ומכיר את המציאות ואת דרכי ההתנהלות של בתי-הדין). | ||
==== | ==== תביעה להעיד ודין שבועת העדות ==== | ||
{{ערך מורחב|ערך=[[שבועת העדות]]}} | |||
אדם רשאי לתבוע את חברו היודע לו עדות וכשר לעדות, שיבוא ויעיד לו. ואם הלה מכחיש שיודע לו עדות, הוא יכול [[שבועה|להשביעו]] על כך. | |||
אדם היודע עדות לחברו בענייני ממון, אם נשבע שאינו יודע לו עדות, עבר באיסור [[שבועת שקר]]{{דרוש מקור}} וחייב [[קרבן עולה ויורד]]. דינים אלו מבוארים בפרק הרביעי של מסכת שבועות. | |||
=== בדיני איסורים ועונשים === | |||
אדם היודע עדות בדיני איסור, כגון אם הוא יודע שחתיכת בשר מסוימת היא חֵלב (או אם הוא יודע שאשה מסוימת נטמאה ונאסרה לבעלה{{הערה|כמבואר בהגהות מיימוניות {{מקור|הגהות מיימוני עדות ה א$עדות ה, א|כן}}, שהוא המקור לדין זה. '''יש לציין''', שדין זה אמור במקרה שהוא מעריך שהבעל ישמע לו, או במקרה של אשה סוטה, שבעלה קינא בה בפני עדים והזהירה שלא תיסתר עם אדם מסוים, והיא נסתרה והתייחדה עמו. במקרים אחרים - יש לעשות שאלת חכם, אם חייב להעיד או לא.}} או אם אשה באה לחפש היתר להינשא והוא יודע שבעלה חי{{הערה|דוגמה זו מקורה בדברי רש"י {{מקור|רש"י שבועות ל ב$שבועות ל, ב, ד"ה אבל באיסורא|כן}}.}}), מצוה וחובה עליו לבוא ולהעיד על כך בכדי [[אפרושי מאיסורא|להפריש מאיסור]]. | |||
ואפילו אם עדות זו איננה לכבודו, כגון שהוא חכם גדול בתורה, ויכול להעיד על איסור זה בפני בית דין שדייניו קטנים ממנו בתורה - חייב ללכת להעיד {{מקור|שולחן ערוך חו"מ כח, ה|כן}}, שנאמר {{מקור|משלי כא, ל|כן}}: "אין חכמה ואין תבונה ואין עצה כנגד ה'" - כל מקום שיש [[חילול השם]] אין חולקים כבוד לרב {{מקור|בבלי שבועות ל, ב|כן}}. | |||
אך אם ראה שחברו עבר על איסור, אזי אם הוא עד אחד, אינו נאמן להעיד על כך, ולכן אסור לו לבוא ולהעיד על כך {{מקור|שולחן ערוך חו"מ כח, א$רמ"א חו"מ כח א|כן}}, שיש בזה משום איסור [[לשון הרע]], ואמרו חז"ל {{מקור|בבלי פסחים קיג, ב|כן}}: {{ציטוטון|שלושה הקדוש ברוך הוא שונאן: המדבר אחד בפה ואחד בלב, והיודע עדות בחברו ואינו מעיד לו, והרואה דבר ערווה בחברו ומעיד בו יחידי}}. ומספרת הגמרא {{מקור|רש"י מכות יא א$שם|כן}} שהעיד אדם ששמו זיגוד על אדם ששמו טוביה שהלה חטא, בפני בית הדין של [[רב פפא]]. פסקו הדיינים שזיגוד (העד) חייב [[מלקות]], והלקוהו. שאל זיגוד: "טוביה חטא וזיגוד לוקה?!" השיב רב פפא: "אכן, שכן כתוב 'לא יקום עד אחד באיש', ואתה העדת עליו לבדך ו[[הוצאת שם רע|הוצאת עליו שם רע]] לחינם" {{מקור|חפץ חיים, באר מים חיים, לאוין, י$וראה חפץ חיים, פתיחה, לאוין, י, ובאר מים חיים שם|כן}}. ממעשה זה, למדו הפוסקים {{מקור|שו"ת הרשב"א ב קפד$שו"ת הרשב"א ח"ב ס"ס קפד|כן}} שעד אחד שהעיד לבדו על אדם מישראל שחטא - חייב מלקות {{מקור|שו"ת הרא"ש ז, ז|כן}}. | |||
שני אנשים הכשרים לעדות שראו יחד אדם מישראל עושה עבירה שהעובר עליה חייב מלקות או [[מיתת בית דין]], מצוה עליהם לבוא יחדיו ולהעיד על כך {{מקור|שו"ת הרא"ש ס, ה|כן}}, שנאמר {{מקור|דברים יז, ז-יב|כן}}: "וביערת הרע מקִרבך" {{מקור|רא"ש מכות א, יא|כן}}. ויש חילול השם בדבר, שאדם שחטא בפני עדים לא נענש {{מקור|כסף משנה עדות א, ב|כן}}. ואף אם עדות זו אינה לכבודו, כגון שהוא תלמיד חכם ובית-הדין שדן באותו אדם קטן ממנו בתורה, בכל זאת חייב ללכת ולהעיד {{מקור|רמב"ם עדות א, ב|כן}}. | |||
וכן אם דנים בבית דין לגבי אדם מסוים, ויש אדם אחר היודע לו עדות ועדותו יכולה לזכות את הנידון, מצוה על העד לבוא ולהעיד עליו, ולהצילו ממיתה או ממלקות, כדי שלא ייענש חלילה אדם נקי {{מקור|כסף משנה עדות א, ב|כן}}. | |||
== האסור לשקר בעדות == | == האסור לשקר בעדות == |
גרסה מ־23:38, 15 במאי 2023
|
![]() |
יש להשלים ערך זה ערך זה עשוי להיראות מלא ומפורט, אך הוא אינו שלם, ועדיין חסר בו תוכן מהותי. הנכם מוזמנים להשלים את החלקים החסרים ולהסיר הודעה זו. ראו פירוט בדף השיחה. |
עדות היא מסירת מידע על ידי אדם נאמן ונטרלי (שאינו חשוד לשקר, אינו קרוב של בעלי הדין ואינו נוגע בדבר) אשר ראה את הדברים והוא נאמן עליהם.
מקור
התורה קובעת (דברים יז, ו): "עַל־פִּ֣י׀ שְׁנַ֣יִם עֵדִ֗ים א֛וֹ שְׁלֹשָׁ֥ה עֵדִ֖ים יוּמַ֣ת הַמֵּ֑ת, לֹ֣א יוּמַ֔ת עַל־פִּ֖י עֵ֥ד אֶחָֽד". הלכה זו נכונה לדיני נפשות, וגם לשאר העונשים, ככתוב בתורה (דברים יט, טו): "לֹֽא־יָקוּם֩ עֵ֨ד אֶחָ֜ד בְּאִ֗ישׁ לְכָל־עָוֹן֙ וּלְכָל־חַטָּ֔את בְּכָל־חֵ֖טְא אֲשֶׁ֣ר יֶֽחֱטָ֑א, עַל־פִּ֣י׀ שְׁנֵ֣י עֵדִ֗ים א֛וֹ עַל־פִּ֥י שְׁלֹשָֽׁה־עֵדִ֖ים יָק֥וּם דָּבָֽר".
מבואר בפסוקים אלו, שניתן לפסוק ולהכריע את הדין ולהעניש אדם (ואפילו להורגו) על פי שני עדים, ומאידך אין להסתמך לשם כך על עדות של עד אחד.
מפסוקים אלו למדו חז"ל(דרוש מקור) שניתן לסמוך על עדות של שני עדים בכל תחומי התורה: איסור והיתר, דיני ממונות, אישות, מלקות, מיתה ועוד.
מספר העדים המינימאלי
בפסוקים (הנ"ל) מבואר שאין להעניש אדם אלא על פי שני עדים (ולא על פי עד אחד). ומבואר בדברי חז"ל, שגם בנוגע לדיני ממונות, אין לחייב אדם ממון על פי עד אחד (בבלי כתובות פז, ב), אך כאשר עד אחד מעיד שהנתבע חייב ממון לחברו - עליו להישבע ולהכחיש את דברי העד (שם). גם בנוגע לדבר שבערווה, דהיינו עדות על קידושי אשה או גירושיה, יש צורך בשני עדים (בבלי גיטין ב, ב).
נמצא שברוב דיני התורה: ממונות, אישות, מלקות ומיתה, אין להסתמך על עד אחד, ורק על פי שני עדים ניתן להכריע את הדין.
מאידך, לעניינים מסוימים גם עד אחד נאמן:
- לשבועה בדיני ממונות (וכפי שנתבאר)
- עד אחד נאמן באיסורין (בבלי גיטין ג, א)
- בסוטה (אִשה שבעלה קינא לה והיזהירה בפני שני עדים שלא תסתתר ותתייחד עם אדם מסוים, והיא נכנסה עמו לבדם לבית והתייחדה עמו שם, לעיני שני עדים) - שאם מעיד עד אחד שהיא נטמאה (ונבעלה לאותו אדם) - העד נאמן (בבלי שבועות לב, א), האשה נאסרת לבעלה ומפסידה את כתובתה (רמב"ם סוטה א, יד).
- בעגלה ערופה - אם נמצא חלל בשדה מחוץ לעיר ולא נודע מי היכהו יש להביא עגלה ערופה, אך אם עד אחד מעיד שיודע מי הרוצח אין להביא (רמב"ם רוצח ושמירת הנפש ט, יב).
- בעדות אשה - עד אחד המעיד על שפלוני מת ואשתו מותרת להינשא - נאמן (משנה יבמות טז, ז) מדברי חכמים, שהקלו בה כדי שהאשה לא תתעגן, וסמכו על כך שהיא תבדוק זאת היטב (בבלי יבמות פח, א).
החובה להעיד
בדיני ממונות
אדם היודע עדות לאדם אחר מישראל, ואם יעיד עליו תתקבל העדות בבית הדין ותביא תועלת ממונית לאותו אדם, והלה תובעו להעיד לו - מצֻווֶה לבוא להעיד בבית דין (שולחן ערוך חו"מ כח, א), שנאמר (ויקרא ה, א): "והוא עד או ראה או ידע אם לא יגיד ונשא עונו". דברים אלו אמורים בכל עדות, בין בעדות שבגינה מתחייב אדם לשלם לבעל-דינו ובין בעדות שבגינה אדם נפטר מלשלם לבעל-דינו (רמב"ם עדות א, א). ואם נמנע מלהעיד לו - פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים[1] (בבלי בבא קמא נה ב).
בנוסף, החובה להעיד ולהציל ממון חברו היא בכלל מצות השבת אבידה(דרוש מקור) ומצות "ואהבת לרעך כמוך" (שו"ת יד אפרים א, ד), הכוללת שאדם יגמול חסד לחברו וימנע ממנו כל נזק גופני או ממוני. ויש אומרים שהנמנע מלהעיד לחברו ולהציל ממונו - עובר גם באיסור "לא תעמוד על דם רעך"[2], ויש חולקים וסוברים שאינו עובר בלאו זה[3]. יש מי שכתב, שהנמנע מלהעיד לטובת חברו, עובר על מצוות אלו גם כאשר חברו לא תבע אותו להעיד (פתחי תשובה חו"מ כח, ד)[4]. וכן עד הפסול לעדות, שקיבלוהו הצדדים עליהם, חייב להעיד לטובת חברו (ערוך השולחן חו"מ כח, ב), ואם לא העיד מבטל מצות השבת אבידה (קצות החשן כח, ג; נתיבות המשפט כח, א).
אך פעמים שאדם פטור מלהעיד, כאשר הדבר אינו מתאים לכבודו ולמעמדו הראוי, כגון, תלמיד חכם היודע עדות לחברו בעניין הנידון בפני בית-דין שהדיינים בו קטנים במעלתם התורנית מאותו תלמיד חכם, שפטור הוא מלבוא ולהעיד (בבלי שבועות ל ב). וכן אדם שייגרם לו נזק גופני או ממוני מחמת עדותו (ולא יקבל פיצוי הולם על כך(דרוש מקור)) - פטור מלהעיד (שו"ת אבקת רוכל סי' קצה "הטענה השמינית")[5]. בעניין שכיח זה ישנן הבחנות בין מצבים שונים[דרושה הבהרה], ויש לשאול על כך פוסק-הלכה ירא-שמים הבקי בדיני ממונות להלכה ולמעשה (ומכיר את המציאות ואת דרכי ההתנהלות של בתי-הדין).
תביעה להעיד ודין שבועת העדות
- ערך מורחב - שבועת העדות
אדם רשאי לתבוע את חברו היודע לו עדות וכשר לעדות, שיבוא ויעיד לו. ואם הלה מכחיש שיודע לו עדות, הוא יכול להשביעו על כך.
אדם היודע עדות לחברו בענייני ממון, אם נשבע שאינו יודע לו עדות, עבר באיסור שבועת שקר(דרוש מקור) וחייב קרבן עולה ויורד. דינים אלו מבוארים בפרק הרביעי של מסכת שבועות.
בדיני איסורים ועונשים
אדם היודע עדות בדיני איסור, כגון אם הוא יודע שחתיכת בשר מסוימת היא חֵלב (או אם הוא יודע שאשה מסוימת נטמאה ונאסרה לבעלה[6] או אם אשה באה לחפש היתר להינשא והוא יודע שבעלה חי[7]), מצוה וחובה עליו לבוא ולהעיד על כך בכדי להפריש מאיסור.
ואפילו אם עדות זו איננה לכבודו, כגון שהוא חכם גדול בתורה, ויכול להעיד על איסור זה בפני בית דין שדייניו קטנים ממנו בתורה - חייב ללכת להעיד (שולחן ערוך חו"מ כח, ה), שנאמר (משלי כא, ל): "אין חכמה ואין תבונה ואין עצה כנגד ה'" - כל מקום שיש חילול השם אין חולקים כבוד לרב (בבלי שבועות ל, ב).
אך אם ראה שחברו עבר על איסור, אזי אם הוא עד אחד, אינו נאמן להעיד על כך, ולכן אסור לו לבוא ולהעיד על כך (רמ"א חו"מ כח א), שיש בזה משום איסור לשון הרע, ואמרו חז"ל (בבלי פסחים קיג, ב): "שלושה הקדוש ברוך הוא שונאן: המדבר אחד בפה ואחד בלב, והיודע עדות בחברו ואינו מעיד לו, והרואה דבר ערווה בחברו ומעיד בו יחידי". ומספרת הגמרא (שם) שהעיד אדם ששמו זיגוד על אדם ששמו טוביה שהלה חטא, בפני בית הדין של רב פפא. פסקו הדיינים שזיגוד (העד) חייב מלקות, והלקוהו. שאל זיגוד: "טוביה חטא וזיגוד לוקה?!" השיב רב פפא: "אכן, שכן כתוב 'לא יקום עד אחד באיש', ואתה העדת עליו לבדך והוצאת עליו שם רע לחינם" (וראה חפץ חיים, פתיחה, לאוין, י, ובאר מים חיים שם). ממעשה זה, למדו הפוסקים (שו"ת הרשב"א ח"ב ס"ס קפד) שעד אחד שהעיד לבדו על אדם מישראל שחטא - חייב מלקות (שו"ת הרא"ש ז, ז).
שני אנשים הכשרים לעדות שראו יחד אדם מישראל עושה עבירה שהעובר עליה חייב מלקות או מיתת בית דין, מצוה עליהם לבוא יחדיו ולהעיד על כך (שו"ת הרא"ש ס, ה), שנאמר (דברים יז, ז-יב): "וביערת הרע מקִרבך" (רא"ש מכות א, יא). ויש חילול השם בדבר, שאדם שחטא בפני עדים לא נענש (כסף משנה עדות א, ב). ואף אם עדות זו אינה לכבודו, כגון שהוא תלמיד חכם ובית-הדין שדן באותו אדם קטן ממנו בתורה, בכל זאת חייב ללכת ולהעיד (רמב"ם עדות א, ב).
וכן אם דנים בבית דין לגבי אדם מסוים, ויש אדם אחר היודע לו עדות ועדותו יכולה לזכות את הנידון, מצוה על העד לבוא ולהעיד עליו, ולהצילו ממיתה או ממלקות, כדי שלא ייענש חלילה אדם נקי (כסף משנה עדות א, ב).
האסור לשקר בעדות
הערות שוליים
- ↑ יש אומרים, שעד יחיד הנמנע מלהעיד פטור מדיני אדם וחייב בדיני שמים (מפני שעדותו איננה מחייבת ממון אלא רק שבועה), אך שני עדים הנמנעים מלהעיד - חייבים אף בדיני אדם (כך היא גרסת הרי"ד וריא"ז, וכך יש המסבירים בדעת הרמב"ם (עדות יז, ז) והכסף משנה (שם), ראה בקישור); אך זו שיטה יחידית, וכל רבותינו אינם סוברים כן (ערוך השולחן חו"מ כח, ד), אלא כפי הגרסה המקובלת (בבלי בבא קמא נו, א) שאף שני עדים שכבשו עדותם - פטורים בדיני אדם וחייבים רק בדיני שמים.
לפיכך, שני עדים שנמנעו מלהעיד לטובת אדם, ובשל כך הפסיד אותו אדם ממון, הוא לא רשאי לתפוס בנכסיהם, ואם תפס מוציאים ממנו (ש"ך חו"מ כח, ב). אך יש סוברים שיכול הלה לתפוס בנכסיהם, ולטעון קים לי כדעת מיעוט הפוסקים שהעדים חייבים אף בדיני אדם (רע"א על השך הנ"ל בשם שו"ת משאת משה חו"מ א ס"ס סג), ובפרט שיש הסוברים (שו"ת מהרש"ם א, קס) שבחיוב בדיני שמים מועילה תפיסה (פתחי תשובה חו"מ כח, ו). וראה בספר 'משפט המזיק' (הרב דוד בריזל; ח"א פרק טו הערות ז-ח, עמ' רנז, ופרק כו הערות כו וכט, עמ' תנט). - ↑ במדרש תורת כהנים (ספרא קדושים ב, ד, ח) מובא שהיודע עדות לחברו אינו מעיד לו עובר משום "לא תעמוד על דם רעך", ובדברי הרמב"ם (ספר המצוות לא תעשה רצז), ספר החינוך (מצוה רלז) והרשב"ש (ס"ס תפ) מבואר שהדברים אמורים גם בדיני ממונות, וכך משמע גם בשאילתות (ריש שאילתא סח). וראה שו"ת יד אפרים סי' ג אות א.
- ↑ יש מהאחרונים (שו"ת שואל ומשיב מהד' תניינא ח"ג סי' קי ד"ה מצאתי דאתי; משך חכמה ויקרא יט, טז; גלוני הש"ס בבא קמא נו, א) שכתבו שאיסור זה ("לא תעמוד על דם רעך"), נאמר רק שיכול להציל את חיי חברו ומתרשל בכך, ולא על המתרשל מלהציל ממון חברו. והוסיפו שכך מדוקדק בדברי הרמב"ם (רוצח א, יד), וכנראה שחזר בו מדבריו בספר המצוות (המובאים בהערה הקודמת) או שכוונתו שם שונה, ע"ש.
- ↑ וראה ערוך השולחן (חו"מ כח, ג). וראה שער המשפט (סי' כח ס"ק ב,) ושו"ת יד אפרים (סי' א ס"ק ג) שפלפלו בזה, והביאו מקורות, ראיות, חילוקים וסברות, לכאן ולכאן.
- ↑ בעניין זה ראה גם שו"ת מנחת שלמה (ח"א ס"ס פב, ד"ה "כמו כן אעיר", וד"ה "וכן כן גם"), ופסק-דין יסודי, מקיף ומעמיק, בנושא, מהרב יצחק אלמליח שליט"א (שורת הדין, כרך יז פס"ד כג, עמ' קצה-רב).
- ↑ כמבואר בהגהות מיימוניות (עדות ה, א), שהוא המקור לדין זה. יש לציין, שדין זה אמור במקרה שהוא מעריך שהבעל ישמע לו, או במקרה של אשה סוטה, שבעלה קינא בה בפני עדים והזהירה שלא תיסתר עם אדם מסוים, והיא נסתרה והתייחדה עמו. במקרים אחרים - יש לעשות שאלת חכם, אם חייב להעיד או לא.
- ↑ דוגמה זו מקורה בדברי רש"י (שבועות ל, ב,).