תלמוד בבלי: הבדלים בין גרסאות בדף
(←מספר המסכתות: תיקון טעות הקלדה) |
|||
(57 גרסאות ביניים של 14 משתמשים אינן מוצגות) | |||
שורה 1: | שורה 1: | ||
''' | ה[[תלמוד הבבלי]] (נקרא בקיצור '''בבלי''' וכן '''גמרא''') הוא פירוש ה[[אמוראים]] ל[[משנה|משניות]], [[ברייתא|ברייתות]] ו[[תוספתא|תוספתות]], ודברי הגותם. התלמוד בנוי על המשניות כך שלאחר כל קטע משנה מופיע הפירוש הרלוונטי לה. התלמוד כתוב כשילוב בין דברי האמוראים הנכתבים בארמית לבין ציטוטי המשניות והברייתות בעברית. החל מהדפסת ש"ס ונציה בשנים, נקבעה "צורת הדף", שקבעה את עיצובם וחלוקתם של דפי התלמוד והמפרשים שלצדם. חלוקה זו נשמרה גם במהדורת וילנא, שהיא הבסיס למהדורות הנפוצות של התלמוד הבבלי עד לימינו. לפי חלוקה זו מצויים בתלמוד הבבלי 2,711 דפים. | ||
[[קובץ:Bava_kama.jpeg|400px|thumb|left|דף השער של [[מסכת בבא קמא]] מן התלמוד הבבלי]] | |||
== עורכי הגמרא == | == עורכי הגמרא == | ||
ערכו את הגמרא [[רב אשי]] ו[[רבינא]] בשנת 400 למניינם בקירוב, ועליהם נאמר שהם "סוף הוראה", ומבאר [[רש"י]]: "סוף כל האמוראין, עד ימיהם לא היתה גמרא על הסדר, אלא כשהיתה שאלה נשאלת בטעם המשנה ב[[בית המדרש]], או שאלה על מעשה המאורע ב[[דיני ממונות|דין ממון]] או [[איסור והיתר]] כל אחד ואחד אומר טעמו. ורב אשי ורבינא סידרו שמועות אמוראין שלפניהם, וקבעו על סדר ה[[מסכת]]ות כל אחד ואחד אצל המשנה הראויה והשנויה לה, והקשו קושיות שיש להשיב ופירוקים שראוים לתרץ הם והאמוראים שעמהם, וקבעו הכל בגמרא, כגון: איתיביה, מיתיבי, ורמינהי, איבעיא להו, והתרוצים שעליהן - מה ששיירו אותן שלפניהן. ואותן שאמרו לפניהם הקושיות והתירוצין שעליהם לא קבעום בגמרא על סדר המסכתות והמשנה שסידר [[רבי (תנא)|רבי]], ובאו רב אשי ורבינא וקבעום". | ערכו את הגמרא [[רב אשי]] ו[[רבינא]] בשנת 400 למניינם בקירוב, ועליהם נאמר שהם "סוף הוראה", ומבאר [[רש"י]]: "סוף כל האמוראין, עד ימיהם לא היתה גמרא על הסדר, אלא כשהיתה שאלה נשאלת בטעם המשנה ב[[בית המדרש]], או שאלה על מעשה המאורע ב[[דיני ממונות|דין ממון]] או [[איסור והיתר]] כל אחד ואחד אומר טעמו. ורב אשי ורבינא סידרו שמועות אמוראין שלפניהם, וקבעו על סדר ה[[מסכת]]ות כל אחד ואחד אצל המשנה הראויה והשנויה לה, והקשו קושיות שיש להשיב ופירוקים שראוים לתרץ הם והאמוראים שעמהם, וקבעו הכל בגמרא, כגון: איתיביה, מיתיבי, ורמינהי, איבעיא להו, והתרוצים שעליהן - מה ששיירו אותן שלפניהן. ואותן שאמרו לפניהם הקושיות והתירוצין שעליהם לא קבעום בגמרא על סדר המסכתות והמשנה שסידר [[רבי (תנא)|רבי]], ובאו רב אשי ורבינא וקבעום". | ||
== צורת הדיונים == | == צורת הדיונים == | ||
הגמרא כתובה בצורת דיון לצורך הבנת דיני המשנה. הגמרא בדרך כלל מביאה משנה ורוצה לברר עליה: מה מקורה? (מנלן?), מה החידוש? (פשיטא!) | הגמרא כתובה בצורת דיון לצורך הבנת דיני המשנה. הגמרא בדרך כלל מביאה משנה ורוצה לברר עליה: מה מקורה? (מנלן?), מה החידוש? (פשיטא!). היא גם מקשה ממקורות אחרים ומבררת (ורמינהו, מתיבי). צורת לימוד זו שאינה מקבלת שום דבר כמובן ומאליו ושואלת לשאול ולהבין כל דבר הפכה לאבן יסוד בצורת הלימוד בישיבות. | ||
מדרך הגמרא שערוכים בה גם דיונים אחרים המתקשרים למשנה, מחלוקות אמוראין, ואף דינים שאינם קשורים ישירות, אלא קשורים ע"י מעביר השמועות וכדומה. | מדרך הגמרא שערוכים בה גם דיונים אחרים המתקשרים למשנה, מחלוקות אמוראין, ואף דינים שאינם קשורים ישירות, אלא קשורים ע"י מעביר השמועות וכדומה. | ||
מלבד הדיון ההלכתי שבגמרא נמצאים גם סיפורים ודרשות הנקראים "אגדתות". | מלבד הדיון ההלכתי שבגמרא נמצאים גם סיפורים ודרשות הנקראים "אגדתות". | ||
== מספר המסכתות == | == מספר המסכתות == | ||
למרות שהגמרא מכונה ה"ש"ס" (שישה סדרים), אין בידינו גמרא על כל מסכתות המשנה. יש בידינו תלמוד בבלי שלם על 3 סדרים בלבד: [[סדר מועד|מועד]] (מלבד [[מסכת שקלים]]), [[סדר נשים|נשים]], [[סדר נזיקין|נזיקין]] (מלבד [[מסכת אבות]]). כמו כן בידינו תלמוד בבלי על [[מסכת ברכות]] מ[[סדר זרעים]] ועל [[מסכת נידה]] מ[[סדר טהרות]]. | למרות שהגמרא מכונה ה"ש"ס" (שישה סדרים), אין בידינו גמרא על כל מסכתות המשנה. יש בידינו תלמוד בבלי שלם על 3 סדרים בלבד: [[סדר מועד|מועד]] (מלבד [[מסכת שקלים]]), [[סדר נשים|נשים]], [[סדר נזיקין|נזיקין]] (מלבד [[מסכת אבות]]). כמו כן, ישנה גמרא כמעט על כל סדר קדשים. | ||
כמו כן בידינו תלמוד בבלי על [[מסכת ברכות]] מ[[סדר זרעים]] ועל [[מסכת נידה]] מ[[סדר טהרות]]. | |||
הסברא המקובלת היא שנערך תלמוד על הנושאים האקטואלים והמעשיים יותר ולכן לא נכללו בתלמוד הבבלי הסדרים זרעים, [[סדר קדשים|קדשים]] ו[[טהרות]] (שכמעט אינם מעשיים בחו"ל ללא [[בית מקדש]], מלבד ברכות - השייך תמיד, וכן נידה). | הסברא המקובלת היא שנערך תלמוד על הנושאים האקטואלים והמעשיים יותר ולכן לא נכללו בתלמוד הבבלי הסדרים זרעים, [[סדר קדשים|קדשים]] ו[[טהרות]] (שכמעט אינם מעשיים בחו"ל ללא [[בית מקדש]], מלבד ברכות - השייך תמיד, וכן נידה). | ||
== הדפסת התלמוד == | == הדפסת התלמוד == | ||
שורה 30: | שורה 28: | ||
הדפוס שיש בידינו כיום הודפס בוילנא ע"י האלמנה והאחים רא"ם, ויש בו מעלות רבות: על כל דף נמצאים פירושי [[רש"י]] ו[[תוספות]] - רש"י בצד הפנימי של העמוד ותוספות בצד החיצוני. בחלק מהמסכתות ישנם בצד גם את פירוש [[רבינו חננאל]] או [[רבינו גרשום]]. על הדף הוספו הגהות [[הב"ח]] וה[[גר"א]], מראי מקומות לתורה בשם "תורה אור", מראי מקומות בין סוגיות הש"ס בשם "מסורת הש"ס", והפניות לדברי הפוסקים ([[טור]], [[שולחן ערוך]] ו[[רמב"ם]]) על ההלכות הנובעות מהגמרא בשם "עין משפט נר מצווה". בצד יש את "גיליון הש"ס" - מראי מקומות והערות שכתב [[רבי עקיבא אייגר]]. | הדפוס שיש בידינו כיום הודפס בוילנא ע"י האלמנה והאחים רא"ם, ויש בו מעלות רבות: על כל דף נמצאים פירושי [[רש"י]] ו[[תוספות]] - רש"י בצד הפנימי של העמוד ותוספות בצד החיצוני. בחלק מהמסכתות ישנם בצד גם את פירוש [[רבינו חננאל]] או [[רבינו גרשום]]. על הדף הוספו הגהות [[הב"ח]] וה[[גר"א]], מראי מקומות לתורה בשם "תורה אור", מראי מקומות בין סוגיות הש"ס בשם "מסורת הש"ס", והפניות לדברי הפוסקים ([[טור]], [[שולחן ערוך]] ו[[רמב"ם]]) על ההלכות הנובעות מהגמרא בשם "עין משפט נר מצווה". בצד יש את "גיליון הש"ס" - מראי מקומות והערות שכתב [[רבי עקיבא אייגר]]. | ||
[[קובץ:Bava_kama2.jpeg|400px|thumb|left|דף מתוך תלמוד בבלי בדפוס וילנא עתיק]] | |||
מאז דפוס ונציה (הפעם הראשונה שהש"ס הודפס בשלמותו) הדפסות הש"ס הם על פי חלוקת הדפים של דפוס זה. כך יש דף קבוע בכל ההוצאות. הדף מחולק ל-2 עמודים: עמוד א' ועמוד ב'. בעמוד א' רשום מספר הדף באותיות עבריות, ובעמוד ב' רשום מספר העמודים שעברו מתחילת המסכת (יש הוצאות שבהם שינו ושמו בעמוד ב' את שם הדף באותיות עבריות עם סימן עמ' ב'). נהוג לסמן דף ועמוד ע"י רישום האות של הדף ונקודה אחת לעמ' א' ונקודותיים לעמוד ב' (לדוגמא: דף פב: = דף פ"ב עמוד ב'. דף ק. = דף ק' עמוד א'). כל המסכתות מתחילות מדף ב'. הסיבה הפשוטה לכך היא שדף א' הוא דף השער, אך יש הסברים דרשניים שמסבירים שהסיבה לכך היא שלא יוכל אדם להתפאר שסיים את הש"ס, שכן יאמרו לו: כלום למדת את דף א'?, או משום שהתורה מתחילה באות ב'. | מאז דפוס ונציה (הפעם הראשונה שהש"ס הודפס בשלמותו) הדפסות הש"ס הם על פי חלוקת הדפים של דפוס זה. כך יש דף קבוע בכל ההוצאות. הדף מחולק ל-2 עמודים: עמוד א' ועמוד ב'. בעמוד א' רשום מספר הדף באותיות עבריות, ובעמוד ב' רשום מספר העמודים שעברו מתחילת המסכת (יש הוצאות שבהם שינו ושמו בעמוד ב' את שם הדף באותיות עבריות עם סימן עמ' ב'). נהוג לסמן דף ועמוד ע"י רישום האות של הדף ונקודה אחת לעמ' א' ונקודותיים לעמוד ב' (לדוגמא: דף פב: = דף פ"ב עמוד ב'. דף ק. = דף ק' עמוד א'). כל המסכתות מתחילות מדף ב'. הסיבה הפשוטה לכך היא שדף א' הוא דף השער, אך יש הסברים דרשניים שמסבירים שהסיבה לכך היא שלא יוכל אדם להתפאר שסיים את הש"ס, שכן יאמרו לו: כלום למדת את דף א'?, או משום שהתורה מתחילה באות ב'. | ||
שורה 37: | שורה 35: | ||
==== אבן ישראל (שטיינזלץ) ==== | ==== אבן ישראל (שטיינזלץ) ==== | ||
[[הרב עדין אבן ישראל]] (שטיינזלץ) הוציא מהדורה מנוקדת, מפוסקת ומתורגמת של הש"ס עם ביאור מושגים אקדמאים וכדומה. המהדורה זכתה לתמיכתם של [[ | [[הרב עדין אבן ישראל]] (שטיינזלץ) הוציא מהדורה מנוקדת, מפוסקת ומתורגמת של הש"ס עם ביאור מושגים אקדמאים וכדומה. המהדורה זכתה לתמיכתם של [[רבי מנחם מענדל שניאורסון]] ושל [[הרב משה פיינשטיין]]. לעומתם היו מתנגדים למהדורה זו של התלמוד, ביניהם [[הרב אלעזר מנחם מן שך]]. | ||
==== שוטנשטיין ==== | ==== שוטנשטיין ==== | ||
שורה 45: | שורה 43: | ||
==== עוז והדר ==== | ==== עוז והדר ==== | ||
הוצאה זו | הוצאה זו הידרה את הדף ועשתה אותו מאיר עינים. בהוצאה זו לראשונה סודרו האותיות מחדש (בניגוד להוצאות הקודמות שכולן הוצאות - צילום) והוגה הש"ס בתכלית הדקדוק. גם ה[[רא"ש]] וה[[רי"ף]] נדפסו מחדש באותיות גדולות יותר ונוחות יותר לקריאה - אך עקב כך הרא"ש והרי"ף אינם שוב באותו עימוד (אם כי צוין למעלה העימוד המקורי). כמו כן נוספו על הדף "תורה אור השלם" - ובו הפסוקים שצוטטו בגמרא במלואם בניקוד, "עין משפט השלם" - בסוף המסכת הובאו כל פסקי הרמב"ם והטשו"ע שאליהן הפנה העין משפט. בסוף המסכת יש קובץ של [[תוספות]] מ[[ראשונים]] אחרים, ביניהם: תוספות ה[[רא"ש]], [[רבינו פרץ]] ו[[רי"ד]]. | ||
==== הלכה ברורה ובירור הלכה ==== | ==== הלכה ברורה ובירור הלכה ==== | ||
את מפעל זה התחיל מרן [[הרב קוק]] זצ"ל. הלכה ברורה = בשולי הדף מובאים כל הפניות ה"עין משפט". בירור הלכה = בסוף המסכת מובאים דיונים וסוגיות בדברי הפוסקים להלכה על הדף. מכון הלכה ברורה עוד לא הוציא את כל מסכתות הש"ס והוא שוקד על כך בעזרת צוות תלמידי חכמים ב[[ישיבת מרכז הרב]]. | את מפעל זה התחיל מרן [[הרב קוק]] זצ"ל. הלכה ברורה = בשולי הדף מובאים כל הפניות ה"עין משפט". בירור הלכה = בסוף המסכת מובאים דיונים וסוגיות בדברי הפוסקים להלכה על הדף. מכון הלכה ברורה עוד לא הוציא את כל מסכתות הש"ס והוא שוקד על כך בעזרת צוות תלמידי חכמים ב[[ישיבת מרכז הרב]]. | ||
=== אתרי אינטרנט === | |||
עם הופעת האינטרנט, והפיכתו לפופולרי וזמין, הרעיון ללמוד גמרא דרכו הפך יותר ויותר טריוויאלי. קיימים כבר אתרים רבים המספקים דפי גמרא ועזרים ללומדי התורה באינטרנט, המתחלקים לשלוש גישות נפוצות להצגת התלמוד הבבלי: | |||
#ש"ס וילנא- אתרים שמציגים את הגמרא של דפוס וילנא, כך שהלומד מקבל את הגמרא המוכרת בה הוא משתמש מחוץ למחשב. גמרא כזאת לא מותאמת לאינטרנט ולכן פחות נוחה יחסית. דוגמא לאתר כזה היא "[http://www.hebrewbooks.org/shas hebrewbooks]" שמציג את כל הש"ס בפורמט PDF. | |||
#טקסט- גישה נפוצה אחרת היא לתת טקסט רץ לקריאה. מתקבלת תחושה יותר 'טבעית' במחשב, וניתן לסמן ולהעתיק בקלות מהגמרא. החסרונות, מעבר לכך שבגישה זאת מוותרים על צורת הדף המוכרת, הם חוסר התאמה לסגנון הלימוד של הגמרא והמפרשים, בו לא קוראים ברצף את כל העמוד אלא לומדים ומעיינים במפרשים. דוגמא לאתר כזה היא אתר "[http://www.mechon-mamre.org/b/l/l0.htm מכון ממרא]", שמציג את הגמרא ברצף, עם הפסקות בין המשנה לגמרא ובין עמודים. | |||
#דף מותאם- רעיון חדשני יותר, הוא לעצב ולעמד גמרא בצורת דף ייחודית, שתתאים ללימוד הגמרא באינטרנט. אתרים אלו בד"כ נותנים ללומד הגמרא כלים ועזרים חדשים לנוחותו, תוך כדי ניצול היתרונות של המחשב והאינטרנט. דוגמא לאתר כזה היא "[http://BarPaPa.netau.net פרויקט בר־פפא]", גמרא בצורת דף דינמית שמקלה על קריאה של ש"י ותוספות בהקשר שלהם בגמרא. | |||
== שונות == | == שונות == | ||
האם ה[[אמורא|אמוראים]] שבתלמוד בבלי ראו את התלמוד הירושלמי - ר' [[תבנית:הידעת?/כ"ג טבת ה'תשס"ט]] | האם ה[[אמורא|אמוראים]] שבתלמוד בבלי ראו את התלמוד הירושלמי - ר' [[תבנית:הידעת?/כ"ג טבת ה'תשס"ט]] | ||
== | ==מחלוקות הבבלי והירושלמי== | ||
הבבלי: | פעמים רבות מצטט התלמוד הבבלי את פירושם של חכמי ארץ ישראל, {{מקור|שיש אומרים שראו בעצמם את התלמוד הירושלמי ויש אומרים ששמעו את דבריהם מפי השמועה}}. והוא חולק עליו: | ||
{{מקור|ונראה שהטעם לזה הוא שהבבלי נחתם לאחר הירושלמי}}. | |||
* | *'''מסקנת הירושלמי''' - [[קול]] מראה ו[[ריח]] אין בהם [[מעילה]] {{מקור|ירושלמי סוכה ה-ג, כג:, הובא גם בתוס' פסחים כו. ד"ה מעילה}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את דין זה, דוחה אותו, ומסיק שבריח יש מעילה {{מקור|אם לא נעשתה מצוותו}} {{מקור|בבלי פסחים כו א}}. | |||
* מביא | |||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - ל[[רבי יהודה]] בודקים חמץ שלוש פעמים {{מקור|ירושלמי פסחים א-ג, ג:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומסיק שגם לרבי יהודה בודקים רק פעם אחת {{מקור|בבלי פסחים י ב}}. | |||
* | * '''מסקנת הירושלמי''' - [[מצה]] שהיא פת עבה פירושה עבה [[טפח]] {{מקור|ירושלמי פסחים ב-ד, יח.}}. | ||
* '''הבבלי''' - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומפרש שיש הרבה חררים יחד {{מקור|בבלי פסחים לז א}}. | |||
* | |||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - מניין שספק נפשות דוחה את השבת וכו'. חלל עליו [[שבת]] והוא יושב ומשמר שבתות הרבה {{מקור|ירושלמי יומא ח-ה, מא:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את טעם זה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מהפסוק וחי בהם ולא שימות בהם {{מקור|בבלי יומא פה ב}}. | |||
* | *'''מסקנת הירושלמי''' - אי זהו [[קטן]] {{מקור|שפטור מסוכה}} וכו' [[רבי יוחנן]] אמר כל שהוא ניעור משנתו וקורא "אימא" {{מקור|ירושלמי סוכה ב-ט, יא:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את גדר זה, דוחה אותו, ומסיק שקורא "אימא אימא" {{מקור|בבלי סוכה כח ב}}. | |||
* | |||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - יוצאין ב[[מצה]] עבה עד טפח כ[[לחם הפנים]] {{מקור|ירושלמי פסחים ב-ד בסופה, יח.}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את דין זה, דוחה אותו, ומסיק שחוששים שתחמיץ {{מקור|בבלי פסחים לז א}}. | |||
*'''מסקנת הירושלמי''' - המוציא מחבירו עליו הראיה נלמד מהפסוק "מי בעל דברים יגש אליהם" {{מקור|ירושלמי סנהדרין ג-ח}}. | |||
*'''הבבלי''' - מביא את הפסוק הזה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מסברא {{מקור|בבלי בבא קמא מו ב}}. | |||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - מתופרי יריעות למד רבי יהודה (את איסור העברה ב[[רשות הרבים (שבת)|רשות הרבים]]) שהיו מזרקין את המחטין אלו לאלו {{מקור|ירושלמי שבת יא-א בסופה, סה:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את מקור זה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מ[[הלכה למשה מסיני]] {{מקור|בבלי שבת צו ב}}. | |||
* | *'''מסקנת הירושלמי''' - דין טומאת התהום נלמד מהפסוקים "דרך רחוקה" ו"וכי ימות" {{מקור|ירושלמי פסחים ז-ז, נא.}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את פסוקים אלו, דוחה את הלימוד מהם, ומסיק שמקורו מהלכה למשה מסיני {{מקור|בבלי פסחים פא ב}}. | |||
* | |||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - ב[[ראש השנה]] שחל ב[[שבת]] לא תוקעים בגלל שכתוב אחד אומר "יום תרועה" וכתוב אחד אומר "זכרון תרועה" {{מקור|ירושלמי ראש השנה ד-א, יח:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את פסוקים אלו, דוחה את הלימוד מהם, ומסיק שמקורו מ[[דרבנן]], מגזירה ד[[רבה]] שמא יעבירנו ארבע אמות ברשות הרבים {{מקור|בבלי ראש השנה כט ב}}. | |||
* | *'''מסקנת הירושלמי''' - מנלן שאין [[קידושין]] תופסין בכל העריות, והלכה והיתה לאיש אחר - פרט לפרשת עריות {{מקור|ירושלמי יבמות נז.}}. | ||
* | *'''הבבלי''' - ה[[משנה]] "כל שעה שמותר לאכול ([[חמץ]]) מאכיל לבהמה" היא כ[[רבי מאיר]] {{מקור|ירושלמי פסחים ב-א, י:}}. | ||
''' | *'''מסקנת הירושלמי''' - מביא את דרשה זו, דוחה אותה, ומסיק שהוקשו כל העריות לאחות אישה {{מקור|קידושים סז:}}. | ||
*'''הבבלי''' - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומסיק שהיא כ[[רבן גמליאל]] {{מקור|בבלי פסחים כא א}}. | |||
==לשיטתו - הבבלי מול הירושלמי== | |||
*יש הטוענים כי באופן כללי התלמוד בבלי מחשיב את לימוד התורה על פני קיום המצוות, לעיתים הוא מאריך ב[[פלפול]] גם אם אינו להלכה, כדי להגדיל את התורה ולהאדירה (בניגוד לתלמוד הירושלמי המקצר בפלפול וכותב רק את ההלכה הפסוקה) {{מקור|תקלין חדתין שקלים תחילת יח.}}, וכן מכך שהוא קורא למשנה "מתניתין" {{מקור|מלשון שינון}} (בניגוד לירושלמי הקורא למשנה "הלכה"). כמו כן מובא בתלמוד בבלי, כי "אמר הקב"ה לדוד, טוב לי יום אחד שאתה יושב ועוסק בתורה {{מקור|לימוד התורה}} מאלף עולות שעתיד שלמה בנך להקריב לפני" {{מקור|בבלי שבת ל א}}, ואילו בירושלמי מובא: אמר הקב"ה ל[[דוד]], חביב עלי צדקה ומשפט שאתה עושה {{מקור|קיום התורה}} יותר מן ה[[קורבן]] {{מקור|ירושלמי שקלים סוף פרק ב, ח:}}. | |||
כמו כן בבבלי {{מקור|בבלי שבת יא א}} מובא ש[[רבי שמעון בר יוחאי|רשב"י]] עסק בתורה ולא הפסיק לתפילה, ולא מקשה על זה , (בניגוד לירושלמי {{מקור|ברכות א-ב בסופה, ח.}} המקשה שעיקר הלימוד הוא כדי להביא לידי מעשה). כמו כן מובא בתלמוד הבבלי, כי חטאם של בני עלי יתכפר בתורה, ויש אומרים בתורה ובגמילות חסדים {{מקור|בבלי ראש השנה יח א}} (בניגוד לירושלמי {{מקור|ירושלמי ראש השנה ב-ה, יג.}} האומר שחטאם יתכפר ע"י תפילה). | |||
ראיה נוספת לחילוק זה: בירושלמי כתוב [[זריזות]] מביאה לידי נקיות וכו' (ולא הביא "תורה מביאה לידי זהירות", המובא בבבלי) {{מקור|ירושלמי שקלים סוף פרק ג, ט:}}. | |||
*התלמוד הבבלי נוהג לקרוא למושגים בשמות בלי להסבירם, למשל: [[לבוד]] {{מקור|בבלי ערובין ד ב}}, [[פיתו בסלו]] {{מקור|בבלי יומא סז א}}, [[מצווה הבאה בעבירה]] {{מקור|בבלי סוכה ל א}}, משום [[דופן עקומה]] {{מקור|בבלי סוכה יז א}}, צדדין אסורין או מותרין {{מקור|בשבת}} {{מקור|בבלי שבת קנד:}}, [[אין אפוטרופוס לעריות]] {{מקור|בבלי כתובות יג:}}, [[חוקקין להשלים]] {{מקור|בבלי שבת ז ב}}. וזאת בניגוד לירושלמי המסביר את המושגים: | |||
(לבוד - ) פחות מג' כסתום {{מקור|ירושלמי ערובין א-ט, י:}}, (פיתו בסלו -) אין [[יצר הרע]] תאב אלא לדבר שהוא אסור לו {{מקור|יומא ו-ד, לד.}}, אין עבירה מכבה מצווה {{מקור|ירושלמי שבת יג-ג, עב:}}, (דופן עקומה - ) מפני שהיא נראית כדופן עקומה {{מקור|ירושלמי סוכה א-יא, ז:}}, (צדדין אסורין - ) נשענים בבהמה או אין נשענים בבהמה (בשבת) {{מקור|ירושלמי ביצה ה-ב, כ. ומראה הפנים שם ביאר שהיא אותה מחלוקת כמו בבבלי}}. (אין אפוטרופוס לעריות - ) אפילו [[חסיד]] שבחסידים אין ממנין אותו אפיטרופוס על עריות {{מקור|ירושלמי כתובות א-ח}}. (חוקקין להשלים - ) רואה את הכותל כגמום {{מקור|ירושלמי שבת יא-ג, סו.}}. | |||
*הבבלי, דן גם ע"פ הנסתר והמופשט: ריח של קודש יש בו מעילה {{מקור|ואע"פ שריח אינו מציאות גשמית}} {{מקור|בבלי פסחים כו א}}. אסור לקרוא בשמות של רשעים {{מקור|בבלי יומא לח ב}}. רבו בו סגולות ורפואות שמועילות בכח הנסתר {{מקור|חומות ירושלים {{מקור|בתחילת הירושלמי}} שער ט}}. בבבל חששו לזוגות {{מקור|בבלי פסחים קי ב}}. יש בו אגדתות עם מליצות עמוקות שאינן מובנות כפשוטן {{מקור|חומות ירושלים {{מקור|בתחילת הירושלמי}} שער ט}}. | |||
לעומת זאת הירושלמי נותן עדיפות למציאות הגשמית: ריח של קודש אין בו מעילה {{מקור|כיוון שהריח אינו מציאות גשמית}} {{מקור|הובא בתוס' פסחים כו. ד"ה מעילה}}. הוא לא מייחס חשיבות יתירה לשמו של אדם, ובירושלמי לא חששו לקרוא בשמות רשעים {{מקור|חומות ירושלים {{מקור|בתחילת הירושלמי}} סוף שער י הביא דעה כזו. וכן בירושלמי יומא סוף פרק ג לא הוזכר האיסור}}. בניגוד לבבלי, רוב הרפואות בו הן ע"פ הטבע {{מקור|חומות ירושלים {{מקור|בתחילת הירושלמי}} שער ט}}. גם לזוגות לא חששו ב[[ארץ ישראל]]{{מקור|פסחים קי:}}.הוא קובע כי אסור ללמוד אגדות וכן אסור לכותבן, שמא ימשכו אחריהן ויפסיקו ללמוד הלכות {{מקור|ירושלמי שבת טז-א, עט:. אמנם באגרות ראי"ה ח"א קג כתב שדווקא הירושלמי פוסק יותר ע"פ האגדה}}. ואפילו האגדתות שמובאות בו מובנות כפשוטן {{מקור|חומות ירושלים {{מקור|בתחילת הירושלמי}} שער ט}}. | |||
*דעת הבבלי היא כי תפילה אינה יכולה לשנות את המציאות: לאחר ארבעים יום אי אפשר להתפלל "שתלד אשתי זכר" {{מקור|בבלי ברכות ס א}}. לא תיבעי רחמי הכי, אי חזיא לך לא אזלא מינך ואי לא כפרת בה' (- לא ניתן לבקש רחמים על אשה שתנשא לו כי אם אינה מיועדת לו לא תשתנה המציאות על ידי התפילה) {{מקור|בבלי מועד קטן יח ב}}. חטאם של בני [[עלי]] יתכפר בתורה, ויש אומרים בתורה ובגמילות חסדים {{מקור|ולא מזכיר תפילה}} {{מקור|בבלי ראש השנה יח א}}. | |||
' | לעומת זאת סבור הירושלמי כי [[תפילה]] יכולה לשנות את המציאות: דבית [[רבי ינאי|ינאי]] אמר ביושבת על המשבר, הא קודם כן יצלי {{מקור|יתפלל שתלד זכר}} {{מקור|ירושלמי ברכות ט-ג, סו:}}. שלא יקדמנו אחר ב[[תפילה]] וכו' אפילו כן לא קיימה (-ע"י התפילה יכול [[קידושין|לקדש אישה]], אלא שהזיווג לא יתקיים) {{מקור|ירושלמי ביצה ה-ב}}. חטאם של בני [[עלי]] יתכפר בתפילה {{מקור|ירושלמי ראש השנה ב-ה, יג.}}. | ||
מקור: {{מקור| | *התלמוד הבבלי נוהג להשתמש בלשון שלילה (לאותו דין או מושג): אין היד סולדת {{מקור|שלא נרתעת ממנו}} {{מקור|בבלי שבת מ ב}}, בניגוד להגדרת הירושלמי: היד שולטת {{מקור|שיכולה ליגוע בו}} {{מקור|ירושלמי שבת ג-א}}. הבבלי כותב "אין ה[[אש|אור]] שולט בו {{מקור|אינו נשרף}}" {{מקור|בבלי שבת פא א}}, ואילו לשון הירושלמי הוא: נכנס לאור ויוצא {{מקור|חסין מהאש}} {{מקור|ירושלמי שבת נו:}}. כן כותב הבבלי: [[ציץ]] אינו על מצחו {{מקור|של הכהן הגדול}} {{מקור|בבלי פסחים עז א}}. והירושלמי כותב: [[ציץ]] בזווית {{מקור|שאינו על מצחו של הכהן הגדול}} {{מקור|ירושלמי חגיגה ב-ד, יב:}}. לשון הבבלי הוא "דברים שבעל פה אי אתה רשאי לאומרן בכתב" {{מקור|בבלי גיטין ס ב}}, ואילו הירושלמי כותב בפשטות: דברים שנאמרו בפה {{מקור|ירושלמי מגילה כח.}}. הבבלי מתיר לכלה לרחוץ ביום כיפור בנימוק "כדי שלא תתגנה על בעלה" {{מקור|בבלי יומא עח ב}}, ואילו הירושלמי מסביר בחיוב - "[[כלה]] מפני האיבה" {{מקור|ירושלמי יומא ח-א בסופה, לט:}}. אף בהגדרת השראת השכינה ורוח הקודש על האדם חלוקים הבבלי והירושלמי זה מזה; הבבלי כותב כי "אין השכינה שורה לא מתוך [[עצבות]] ולא מתוך [[עצלות]] ולא מתוך שחוק ולא מתוך [[קלות ראש]] ולא מתוך שיחה ולא מתוך [[דברים בטלים]] אלא מתוך דבר שמחה של מצווה" {{מקור|בבלי שבת ל ב}}, והירושלמי כותב אין [[רוח הקודש]] שורה אלא על לב שמח {{מקור|ירושלמי סוכה ה-א, כב:}}. | ||
*הבבלי מזכיר מושגי גרמא כמו למשל {{מקור|תורת ההיגיון בהלכה {{מקור|הרב אליעזר ברקוביץ}} סיכום ד}}: [[גרמא בנזיקין]] פטור מדיני אדם {{מקור|בבלי בבא בתרא כב ב}}, [[רבי מאיר]] מחייב בגרמי {{מקור|בבלי בבא קמא ק א}}, שתי פעולות שיוצרות יחד תוצאה אחת נקראות "זה וזה גורם" {{מקור|בבלי פסחים כו א}}, אסור לגרום מום בבכור, שנאמר "כל מום", גרם כיבוי ב[[שבת]] - מחלוקת תנאים {{מקור|בבלי שבת קכ ב}}. | |||
לעומת זאת הירושלמי לא מזכיר מושגי גרמא {{מקור|תורת ההיגיון בהלכה, (הרב אליעזר ברקוביץ סיכום ד}}. גם הירושלמי סובר ש[[גרמא בנזיקין]] פטור, אך לא הביא את המושג "גרמא בנזיקין פטור". גם הירושלמי הביא שלדעת [[רבי מאיר]] חייב, אך לא קורא לזה "[[גרמי]]" אלא "קנסא דרבי מאיר". שתי פעולות שיוצרות יחד תוצאה אחת נחשבות כשאר תערובת של איסור והיתר. דורש את הפסוק "כל מום" לדרשה אחרת, וא"כ לשיטתו אין מקור לאיסור גרמא במום בכור. | |||
יתכן שאת דין גרם כיבוי בשבת הירושלמי מבין באופן שונה מהבבלי. | |||
* | *לפי הבבלי, יהודי ארץ ישראל לא היו הורגים זה את זה, לעומת זאת דעת הירושלמי היא כי ישראלים היו הורגים זה את זה, כדלהלן: | ||
הבבלי מביא רק שכל הכהנים הגדולים לא הוציאו את שנתם, אך לא מזכיר שהיו הורגים {{מקור|בבלי יומא ט א}}. אך הירושלמי כותב שיש אומרים שהיו הורגים זה את זה ב[[כישוף|כשפים]] {{מקור|כהנים גדולים בבית שני}} {{מקור|ירושלמי ומא א-א, ד ב}}. | |||
בירושלמי מובא: איבעיא להו [[שפיכות דמים]] הוא דזל וכו' או דלמא שפיכות דמים כדקיימא קיימא וכו'. תא שמע וכו' שמע מינה שפיכות דמים הוא דזל {{מקור|בבלי יומא כג ב}}. דהיינו, באותו מעשה הבבלי מסתפק האם שפיכות דמים היתה זולה בעיניהם או לא (אמנם מסיק שבאמת שפיכות דמים היתה זולה). | |||
הירושלמי סובר שאין מייחדין ליה עימיה דו קטל ליה (לא מייחדים את [[כהן גדול|הכהן הגדול]] עם הכהן שהפרישו תחתיו, שמא יהרגנו) {{מקור|ירושלמי יומא א-א, ה.}} אבל הבבלי לא מביא חשש כזה. | |||
הירושלמי כותב שבשעת הוועד בעליית בית חנניה שבה גזרו על [[שמונה עשר דבר]], תלמידי [[בית שמאי]] עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי [[בית הלל]] {{מקור|שבת א-ד, ט., אמנם דנו המפרשים האם הוא כפשוטו {{מקור|קרבן העדה, תולדות יצחק ופני מאיר על הירושלמי שם, תוס' עבודה זרה לו. ד"ה והתנן, וגיטין לו: ד"ה אלא}}}}. אבל הבבלי מביא רק שנעצו חרב בבית המדרש, אך לא מזכיר שהיו הורגים {{מקור|בבלי שבת יז א}}. | |||
בירושלמי כתוב: מלמד שהיתה [[טומאה]] קשה להן מ[[שפיכות דמים]] לגנאי {{מקור|יומא ב-א, י:}}, שלא הקפידו על שפיכות דמים {{מקור|פני משה שם, ומעין זה בקרבן העדה שם}} {{מקור|לאחר שכהן אחד דקר את חבירו בסכין}}. דהיינו, פשוט לירושלמי ששפיכות דמים היתה זולה בעיניהם. | |||
==ראה עוד== | |||
* [[:קטגוריה:בבלי (פרשני)|פירוש על התלמוד הבבלי]] בפרויקט פרשני | |||
{{תבנית:מסכתות}} | |||
[[קטגוריה:ספרות חז"ל]] | [[קטגוריה:ספרות חז"ל]] | ||
[[קטגוריה:יסודות וחקירות]] |
גרסה אחרונה מ־05:59, 5 ביולי 2024
|
התלמוד הבבלי (נקרא בקיצור בבלי וכן גמרא) הוא פירוש האמוראים למשניות, ברייתות ותוספתות, ודברי הגותם. התלמוד בנוי על המשניות כך שלאחר כל קטע משנה מופיע הפירוש הרלוונטי לה. התלמוד כתוב כשילוב בין דברי האמוראים הנכתבים בארמית לבין ציטוטי המשניות והברייתות בעברית. החל מהדפסת ש"ס ונציה בשנים, נקבעה "צורת הדף", שקבעה את עיצובם וחלוקתם של דפי התלמוד והמפרשים שלצדם. חלוקה זו נשמרה גם במהדורת וילנא, שהיא הבסיס למהדורות הנפוצות של התלמוד הבבלי עד לימינו. לפי חלוקה זו מצויים בתלמוד הבבלי 2,711 דפים.
![](/wiki/images/thumb/c/c0/Bava_kama.jpeg/400px-Bava_kama.jpeg)
עורכי הגמרא[עריכה]
ערכו את הגמרא רב אשי ורבינא בשנת 400 למניינם בקירוב, ועליהם נאמר שהם "סוף הוראה", ומבאר רש"י: "סוף כל האמוראין, עד ימיהם לא היתה גמרא על הסדר, אלא כשהיתה שאלה נשאלת בטעם המשנה בבית המדרש, או שאלה על מעשה המאורע בדין ממון או איסור והיתר כל אחד ואחד אומר טעמו. ורב אשי ורבינא סידרו שמועות אמוראין שלפניהם, וקבעו על סדר המסכתות כל אחד ואחד אצל המשנה הראויה והשנויה לה, והקשו קושיות שיש להשיב ופירוקים שראוים לתרץ הם והאמוראים שעמהם, וקבעו הכל בגמרא, כגון: איתיביה, מיתיבי, ורמינהי, איבעיא להו, והתרוצים שעליהן - מה ששיירו אותן שלפניהן. ואותן שאמרו לפניהם הקושיות והתירוצין שעליהם לא קבעום בגמרא על סדר המסכתות והמשנה שסידר רבי, ובאו רב אשי ורבינא וקבעום".
צורת הדיונים[עריכה]
הגמרא כתובה בצורת דיון לצורך הבנת דיני המשנה. הגמרא בדרך כלל מביאה משנה ורוצה לברר עליה: מה מקורה? (מנלן?), מה החידוש? (פשיטא!). היא גם מקשה ממקורות אחרים ומבררת (ורמינהו, מתיבי). צורת לימוד זו שאינה מקבלת שום דבר כמובן ומאליו ושואלת לשאול ולהבין כל דבר הפכה לאבן יסוד בצורת הלימוד בישיבות.
מדרך הגמרא שערוכים בה גם דיונים אחרים המתקשרים למשנה, מחלוקות אמוראין, ואף דינים שאינם קשורים ישירות, אלא קשורים ע"י מעביר השמועות וכדומה.
מלבד הדיון ההלכתי שבגמרא נמצאים גם סיפורים ודרשות הנקראים "אגדתות".
מספר המסכתות[עריכה]
למרות שהגמרא מכונה ה"ש"ס" (שישה סדרים), אין בידינו גמרא על כל מסכתות המשנה. יש בידינו תלמוד בבלי שלם על 3 סדרים בלבד: מועד (מלבד מסכת שקלים), נשים, נזיקין (מלבד מסכת אבות). כמו כן, ישנה גמרא כמעט על כל סדר קדשים. כמו כן בידינו תלמוד בבלי על מסכת ברכות מסדר זרעים ועל מסכת נידה מסדר טהרות.
הסברא המקובלת היא שנערך תלמוד על הנושאים האקטואלים והמעשיים יותר ולכן לא נכללו בתלמוד הבבלי הסדרים זרעים, קדשים וטהרות (שכמעט אינם מעשיים בחו"ל ללא בית מקדש, מלבד ברכות - השייך תמיד, וכן נידה).
הדפסת התלמוד[עריכה]
במשך דורות רבים נפלו שיבושים רבים בגירסאות התלמוד מפאת יוקר הכתיבה והקלף, וכן רדיפות הגויים (ידועים על כמה אירועי גזירות על שריפת התלמוד).
לאחר הדפסת התלמוד הוא נהיה יותר נגיש וזול. הזוכה בהדפסת התלמוד קיבל בדרך כלל רישיון לעשר שנים שבו היה חרם על הדפסת התלמוד בידי מדפיסים אחרים.
דפוסי הש"ס[עריכה]
הדפוס שיש בידינו כיום הודפס בוילנא ע"י האלמנה והאחים רא"ם, ויש בו מעלות רבות: על כל דף נמצאים פירושי רש"י ותוספות - רש"י בצד הפנימי של העמוד ותוספות בצד החיצוני. בחלק מהמסכתות ישנם בצד גם את פירוש רבינו חננאל או רבינו גרשום. על הדף הוספו הגהות הב"ח והגר"א, מראי מקומות לתורה בשם "תורה אור", מראי מקומות בין סוגיות הש"ס בשם "מסורת הש"ס", והפניות לדברי הפוסקים (טור, שולחן ערוך ורמב"ם) על ההלכות הנובעות מהגמרא בשם "עין משפט נר מצווה". בצד יש את "גיליון הש"ס" - מראי מקומות והערות שכתב רבי עקיבא אייגר.
מאז דפוס ונציה (הפעם הראשונה שהש"ס הודפס בשלמותו) הדפסות הש"ס הם על פי חלוקת הדפים של דפוס זה. כך יש דף קבוע בכל ההוצאות. הדף מחולק ל-2 עמודים: עמוד א' ועמוד ב'. בעמוד א' רשום מספר הדף באותיות עבריות, ובעמוד ב' רשום מספר העמודים שעברו מתחילת המסכת (יש הוצאות שבהם שינו ושמו בעמוד ב' את שם הדף באותיות עבריות עם סימן עמ' ב'). נהוג לסמן דף ועמוד ע"י רישום האות של הדף ונקודה אחת לעמ' א' ונקודותיים לעמוד ב' (לדוגמא: דף פב: = דף פ"ב עמוד ב'. דף ק. = דף ק' עמוד א'). כל המסכתות מתחילות מדף ב'. הסיבה הפשוטה לכך היא שדף א' הוא דף השער, אך יש הסברים דרשניים שמסבירים שהסיבה לכך היא שלא יוכל אדם להתפאר שסיים את הש"ס, שכן יאמרו לו: כלום למדת את דף א'?, או משום שהתורה מתחילה באות ב'.
דפוסים חדשים[עריכה]
אבן ישראל (שטיינזלץ)[עריכה]
הרב עדין אבן ישראל (שטיינזלץ) הוציא מהדורה מנוקדת, מפוסקת ומתורגמת של הש"ס עם ביאור מושגים אקדמאים וכדומה. המהדורה זכתה לתמיכתם של רבי מנחם מענדל שניאורסון ושל הרב משה פיינשטיין. לעומתם היו מתנגדים למהדורה זו של התלמוד, ביניהם הרב אלעזר מנחם מן שך.
שוטנשטיין[עריכה]
הוצאת "ארטסקרול" הוציאה ש"ס שבו מודפס העמוד ע"פ צורת הדף של וילנא ובצד ביאור ופירוש עם הרחבות. עקב הצורך להביא את העמוד המקורי באמצע יוצא שכל עמוד מתפרס על כ-3 דפים, ולכן ההוצאה רבת כרכים עבים.
עוז והדר[עריכה]
הוצאה זו הידרה את הדף ועשתה אותו מאיר עינים. בהוצאה זו לראשונה סודרו האותיות מחדש (בניגוד להוצאות הקודמות שכולן הוצאות - צילום) והוגה הש"ס בתכלית הדקדוק. גם הרא"ש והרי"ף נדפסו מחדש באותיות גדולות יותר ונוחות יותר לקריאה - אך עקב כך הרא"ש והרי"ף אינם שוב באותו עימוד (אם כי צוין למעלה העימוד המקורי). כמו כן נוספו על הדף "תורה אור השלם" - ובו הפסוקים שצוטטו בגמרא במלואם בניקוד, "עין משפט השלם" - בסוף המסכת הובאו כל פסקי הרמב"ם והטשו"ע שאליהן הפנה העין משפט. בסוף המסכת יש קובץ של תוספות מראשונים אחרים, ביניהם: תוספות הרא"ש, רבינו פרץ ורי"ד.
הלכה ברורה ובירור הלכה[עריכה]
את מפעל זה התחיל מרן הרב קוק זצ"ל. הלכה ברורה = בשולי הדף מובאים כל הפניות ה"עין משפט". בירור הלכה = בסוף המסכת מובאים דיונים וסוגיות בדברי הפוסקים להלכה על הדף. מכון הלכה ברורה עוד לא הוציא את כל מסכתות הש"ס והוא שוקד על כך בעזרת צוות תלמידי חכמים בישיבת מרכז הרב.
אתרי אינטרנט[עריכה]
עם הופעת האינטרנט, והפיכתו לפופולרי וזמין, הרעיון ללמוד גמרא דרכו הפך יותר ויותר טריוויאלי. קיימים כבר אתרים רבים המספקים דפי גמרא ועזרים ללומדי התורה באינטרנט, המתחלקים לשלוש גישות נפוצות להצגת התלמוד הבבלי:
- ש"ס וילנא- אתרים שמציגים את הגמרא של דפוס וילנא, כך שהלומד מקבל את הגמרא המוכרת בה הוא משתמש מחוץ למחשב. גמרא כזאת לא מותאמת לאינטרנט ולכן פחות נוחה יחסית. דוגמא לאתר כזה היא "hebrewbooks" שמציג את כל הש"ס בפורמט PDF.
- טקסט- גישה נפוצה אחרת היא לתת טקסט רץ לקריאה. מתקבלת תחושה יותר 'טבעית' במחשב, וניתן לסמן ולהעתיק בקלות מהגמרא. החסרונות, מעבר לכך שבגישה זאת מוותרים על צורת הדף המוכרת, הם חוסר התאמה לסגנון הלימוד של הגמרא והמפרשים, בו לא קוראים ברצף את כל העמוד אלא לומדים ומעיינים במפרשים. דוגמא לאתר כזה היא אתר "מכון ממרא", שמציג את הגמרא ברצף, עם הפסקות בין המשנה לגמרא ובין עמודים.
- דף מותאם- רעיון חדשני יותר, הוא לעצב ולעמד גמרא בצורת דף ייחודית, שתתאים ללימוד הגמרא באינטרנט. אתרים אלו בד"כ נותנים ללומד הגמרא כלים ועזרים חדשים לנוחותו, תוך כדי ניצול היתרונות של המחשב והאינטרנט. דוגמא לאתר כזה היא "פרויקט בר־פפא", גמרא בצורת דף דינמית שמקלה על קריאה של ש"י ותוספות בהקשר שלהם בגמרא.
שונות[עריכה]
האם האמוראים שבתלמוד בבלי ראו את התלמוד הירושלמי - ר' תבנית:הידעת?/כ"ג טבת ה'תשס"ט
מחלוקות הבבלי והירושלמי[עריכה]
פעמים רבות מצטט התלמוד הבבלי את פירושם של חכמי ארץ ישראל, שיש אומרים שראו בעצמם את התלמוד הירושלמי ויש אומרים ששמעו את דבריהם מפי השמועה. והוא חולק עליו:
ונראה שהטעם לזה הוא שהבבלי נחתם לאחר הירושלמי.
- מסקנת הירושלמי - קול מראה וריח אין בהם מעילה ירושלמי סוכה ה-ג, כג:, הובא גם בתוס' פסחים כו. ד"ה מעילה.
- הבבלי - מביא את דין זה, דוחה אותו, ומסיק שבריח יש מעילה אם לא נעשתה מצוותו בבלי פסחים כו א.
- מסקנת הירושלמי - לרבי יהודה בודקים חמץ שלוש פעמים ירושלמי פסחים א-ג, ג:.
- הבבלי - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומסיק שגם לרבי יהודה בודקים רק פעם אחת בבלי פסחים י ב.
- מסקנת הירושלמי - מצה שהיא פת עבה פירושה עבה טפח ירושלמי פסחים ב-ד, יח..
- הבבלי - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומפרש שיש הרבה חררים יחד בבלי פסחים לז א.
- מסקנת הירושלמי - מניין שספק נפשות דוחה את השבת וכו'. חלל עליו שבת והוא יושב ומשמר שבתות הרבה ירושלמי יומא ח-ה, מא:.
- הבבלי - מביא את טעם זה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מהפסוק וחי בהם ולא שימות בהם בבלי יומא פה ב.
- מסקנת הירושלמי - אי זהו קטן שפטור מסוכה וכו' רבי יוחנן אמר כל שהוא ניעור משנתו וקורא "אימא" ירושלמי סוכה ב-ט, יא:.
- הבבלי - מביא את גדר זה, דוחה אותו, ומסיק שקורא "אימא אימא" בבלי סוכה כח ב.
- מסקנת הירושלמי - יוצאין במצה עבה עד טפח כלחם הפנים ירושלמי פסחים ב-ד בסופה, יח..
- הבבלי - מביא את דין זה, דוחה אותו, ומסיק שחוששים שתחמיץ בבלי פסחים לז א.
- מסקנת הירושלמי - המוציא מחבירו עליו הראיה נלמד מהפסוק "מי בעל דברים יגש אליהם" ירושלמי סנהדרין ג-ח.
- הבבלי - מביא את הפסוק הזה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מסברא בבלי בבא קמא מו ב.
- מסקנת הירושלמי - מתופרי יריעות למד רבי יהודה (את איסור העברה ברשות הרבים) שהיו מזרקין את המחטין אלו לאלו ירושלמי שבת יא-א בסופה, סה:.
- הבבלי - מביא את מקור זה, דוחה אותו, ומסיק שמקורו מהלכה למשה מסיני בבלי שבת צו ב.
- מסקנת הירושלמי - דין טומאת התהום נלמד מהפסוקים "דרך רחוקה" ו"וכי ימות" ירושלמי פסחים ז-ז, נא..
- הבבלי - מביא את פסוקים אלו, דוחה את הלימוד מהם, ומסיק שמקורו מהלכה למשה מסיני בבלי פסחים פא ב.
- מסקנת הירושלמי - בראש השנה שחל בשבת לא תוקעים בגלל שכתוב אחד אומר "יום תרועה" וכתוב אחד אומר "זכרון תרועה" ירושלמי ראש השנה ד-א, יח:.
- הבבלי - מביא את פסוקים אלו, דוחה את הלימוד מהם, ומסיק שמקורו מדרבנן, מגזירה דרבה שמא יעבירנו ארבע אמות ברשות הרבים בבלי ראש השנה כט ב.
- מסקנת הירושלמי - מנלן שאין קידושין תופסין בכל העריות, והלכה והיתה לאיש אחר - פרט לפרשת עריות ירושלמי יבמות נז..
- הבבלי - המשנה "כל שעה שמותר לאכול (חמץ) מאכיל לבהמה" היא כרבי מאיר ירושלמי פסחים ב-א, י:.
- מסקנת הירושלמי - מביא את דרשה זו, דוחה אותה, ומסיק שהוקשו כל העריות לאחות אישה קידושים סז:.
- הבבלי - מביא את פירוש זה, דוחה אותו, ומסיק שהיא כרבן גמליאל בבלי פסחים כא א.
לשיטתו - הבבלי מול הירושלמי[עריכה]
- יש הטוענים כי באופן כללי התלמוד בבלי מחשיב את לימוד התורה על פני קיום המצוות, לעיתים הוא מאריך בפלפול גם אם אינו להלכה, כדי להגדיל את התורה ולהאדירה (בניגוד לתלמוד הירושלמי המקצר בפלפול וכותב רק את ההלכה הפסוקה) תקלין חדתין שקלים תחילת יח., וכן מכך שהוא קורא למשנה "מתניתין" מלשון שינון (בניגוד לירושלמי הקורא למשנה "הלכה"). כמו כן מובא בתלמוד בבלי, כי "אמר הקב"ה לדוד, טוב לי יום אחד שאתה יושב ועוסק בתורה לימוד התורה מאלף עולות שעתיד שלמה בנך להקריב לפני" בבלי שבת ל א, ואילו בירושלמי מובא: אמר הקב"ה לדוד, חביב עלי צדקה ומשפט שאתה עושה קיום התורה יותר מן הקורבן ירושלמי שקלים סוף פרק ב, ח:.
כמו כן בבבלי בבלי שבת יא א מובא שרשב"י עסק בתורה ולא הפסיק לתפילה, ולא מקשה על זה , (בניגוד לירושלמי ברכות א-ב בסופה, ח. המקשה שעיקר הלימוד הוא כדי להביא לידי מעשה). כמו כן מובא בתלמוד הבבלי, כי חטאם של בני עלי יתכפר בתורה, ויש אומרים בתורה ובגמילות חסדים בבלי ראש השנה יח א (בניגוד לירושלמי ירושלמי ראש השנה ב-ה, יג. האומר שחטאם יתכפר ע"י תפילה).
ראיה נוספת לחילוק זה: בירושלמי כתוב זריזות מביאה לידי נקיות וכו' (ולא הביא "תורה מביאה לידי זהירות", המובא בבבלי) ירושלמי שקלים סוף פרק ג, ט:.
- התלמוד הבבלי נוהג לקרוא למושגים בשמות בלי להסבירם, למשל: לבוד בבלי ערובין ד ב, פיתו בסלו בבלי יומא סז א, מצווה הבאה בעבירה בבלי סוכה ל א, משום דופן עקומה בבלי סוכה יז א, צדדין אסורין או מותרין בשבת בבלי שבת קנד:, אין אפוטרופוס לעריות בבלי כתובות יג:, חוקקין להשלים בבלי שבת ז ב. וזאת בניגוד לירושלמי המסביר את המושגים:
(לבוד - ) פחות מג' כסתום ירושלמי ערובין א-ט, י:, (פיתו בסלו -) אין יצר הרע תאב אלא לדבר שהוא אסור לו יומא ו-ד, לד., אין עבירה מכבה מצווה ירושלמי שבת יג-ג, עב:, (דופן עקומה - ) מפני שהיא נראית כדופן עקומה ירושלמי סוכה א-יא, ז:, (צדדין אסורין - ) נשענים בבהמה או אין נשענים בבהמה (בשבת) ירושלמי ביצה ה-ב, כ. ומראה הפנים שם ביאר שהיא אותה מחלוקת כמו בבבלי. (אין אפוטרופוס לעריות - ) אפילו חסיד שבחסידים אין ממנין אותו אפיטרופוס על עריות ירושלמי כתובות א-ח. (חוקקין להשלים - ) רואה את הכותל כגמום ירושלמי שבת יא-ג, סו..
- הבבלי, דן גם ע"פ הנסתר והמופשט: ריח של קודש יש בו מעילה ואע"פ שריח אינו מציאות גשמית בבלי פסחים כו א. אסור לקרוא בשמות של רשעים בבלי יומא לח ב. רבו בו סגולות ורפואות שמועילות בכח הנסתר חומות ירושלים בתחילת הירושלמי שער ט. בבבל חששו לזוגות בבלי פסחים קי ב. יש בו אגדתות עם מליצות עמוקות שאינן מובנות כפשוטן חומות ירושלים בתחילת הירושלמי שער ט.
לעומת זאת הירושלמי נותן עדיפות למציאות הגשמית: ריח של קודש אין בו מעילה כיוון שהריח אינו מציאות גשמית הובא בתוס' פסחים כו. ד"ה מעילה. הוא לא מייחס חשיבות יתירה לשמו של אדם, ובירושלמי לא חששו לקרוא בשמות רשעים חומות ירושלים בתחילת הירושלמי סוף שער י הביא דעה כזו. וכן בירושלמי יומא סוף פרק ג לא הוזכר האיסור. בניגוד לבבלי, רוב הרפואות בו הן ע"פ הטבע חומות ירושלים בתחילת הירושלמי שער ט. גם לזוגות לא חששו בארץ ישראלפסחים קי:.הוא קובע כי אסור ללמוד אגדות וכן אסור לכותבן, שמא ימשכו אחריהן ויפסיקו ללמוד הלכות ירושלמי שבת טז-א, עט:. אמנם באגרות ראי"ה ח"א קג כתב שדווקא הירושלמי פוסק יותר ע"פ האגדה. ואפילו האגדתות שמובאות בו מובנות כפשוטן חומות ירושלים בתחילת הירושלמי שער ט.
- דעת הבבלי היא כי תפילה אינה יכולה לשנות את המציאות: לאחר ארבעים יום אי אפשר להתפלל "שתלד אשתי זכר" בבלי ברכות ס א. לא תיבעי רחמי הכי, אי חזיא לך לא אזלא מינך ואי לא כפרת בה' (- לא ניתן לבקש רחמים על אשה שתנשא לו כי אם אינה מיועדת לו לא תשתנה המציאות על ידי התפילה) בבלי מועד קטן יח ב. חטאם של בני עלי יתכפר בתורה, ויש אומרים בתורה ובגמילות חסדים ולא מזכיר תפילה בבלי ראש השנה יח א.
לעומת זאת סבור הירושלמי כי תפילה יכולה לשנות את המציאות: דבית ינאי אמר ביושבת על המשבר, הא קודם כן יצלי יתפלל שתלד זכר ירושלמי ברכות ט-ג, סו:. שלא יקדמנו אחר בתפילה וכו' אפילו כן לא קיימה (-ע"י התפילה יכול לקדש אישה, אלא שהזיווג לא יתקיים) ירושלמי ביצה ה-ב. חטאם של בני עלי יתכפר בתפילה ירושלמי ראש השנה ב-ה, יג..
- התלמוד הבבלי נוהג להשתמש בלשון שלילה (לאותו דין או מושג): אין היד סולדת שלא נרתעת ממנו בבלי שבת מ ב, בניגוד להגדרת הירושלמי: היד שולטת שיכולה ליגוע בו ירושלמי שבת ג-א. הבבלי כותב "אין האור שולט בו אינו נשרף" בבלי שבת פא א, ואילו לשון הירושלמי הוא: נכנס לאור ויוצא חסין מהאש ירושלמי שבת נו:. כן כותב הבבלי: ציץ אינו על מצחו של הכהן הגדול בבלי פסחים עז א. והירושלמי כותב: ציץ בזווית שאינו על מצחו של הכהן הגדול ירושלמי חגיגה ב-ד, יב:. לשון הבבלי הוא "דברים שבעל פה אי אתה רשאי לאומרן בכתב" בבלי גיטין ס ב, ואילו הירושלמי כותב בפשטות: דברים שנאמרו בפה ירושלמי מגילה כח.. הבבלי מתיר לכלה לרחוץ ביום כיפור בנימוק "כדי שלא תתגנה על בעלה" בבלי יומא עח ב, ואילו הירושלמי מסביר בחיוב - "כלה מפני האיבה" ירושלמי יומא ח-א בסופה, לט:. אף בהגדרת השראת השכינה ורוח הקודש על האדם חלוקים הבבלי והירושלמי זה מזה; הבבלי כותב כי "אין השכינה שורה לא מתוך עצבות ולא מתוך עצלות ולא מתוך שחוק ולא מתוך קלות ראש ולא מתוך שיחה ולא מתוך דברים בטלים אלא מתוך דבר שמחה של מצווה" בבלי שבת ל ב, והירושלמי כותב אין רוח הקודש שורה אלא על לב שמח ירושלמי סוכה ה-א, כב:.
- הבבלי מזכיר מושגי גרמא כמו למשל תורת ההיגיון בהלכה הרב אליעזר ברקוביץ סיכום ד: גרמא בנזיקין פטור מדיני אדם בבלי בבא בתרא כב ב, רבי מאיר מחייב בגרמי בבלי בבא קמא ק א, שתי פעולות שיוצרות יחד תוצאה אחת נקראות "זה וזה גורם" בבלי פסחים כו א, אסור לגרום מום בבכור, שנאמר "כל מום", גרם כיבוי בשבת - מחלוקת תנאים בבלי שבת קכ ב.
לעומת זאת הירושלמי לא מזכיר מושגי גרמא תורת ההיגיון בהלכה, (הרב אליעזר ברקוביץ סיכום ד. גם הירושלמי סובר שגרמא בנזיקין פטור, אך לא הביא את המושג "גרמא בנזיקין פטור". גם הירושלמי הביא שלדעת רבי מאיר חייב, אך לא קורא לזה "גרמי" אלא "קנסא דרבי מאיר". שתי פעולות שיוצרות יחד תוצאה אחת נחשבות כשאר תערובת של איסור והיתר. דורש את הפסוק "כל מום" לדרשה אחרת, וא"כ לשיטתו אין מקור לאיסור גרמא במום בכור. יתכן שאת דין גרם כיבוי בשבת הירושלמי מבין באופן שונה מהבבלי.
- לפי הבבלי, יהודי ארץ ישראל לא היו הורגים זה את זה, לעומת זאת דעת הירושלמי היא כי ישראלים היו הורגים זה את זה, כדלהלן:
הבבלי מביא רק שכל הכהנים הגדולים לא הוציאו את שנתם, אך לא מזכיר שהיו הורגים בבלי יומא ט א. אך הירושלמי כותב שיש אומרים שהיו הורגים זה את זה בכשפים כהנים גדולים בבית שני ירושלמי ומא א-א, ד ב.
בירושלמי מובא: איבעיא להו שפיכות דמים הוא דזל וכו' או דלמא שפיכות דמים כדקיימא קיימא וכו'. תא שמע וכו' שמע מינה שפיכות דמים הוא דזל בבלי יומא כג ב. דהיינו, באותו מעשה הבבלי מסתפק האם שפיכות דמים היתה זולה בעיניהם או לא (אמנם מסיק שבאמת שפיכות דמים היתה זולה).
הירושלמי סובר שאין מייחדין ליה עימיה דו קטל ליה (לא מייחדים את הכהן הגדול עם הכהן שהפרישו תחתיו, שמא יהרגנו) ירושלמי יומא א-א, ה. אבל הבבלי לא מביא חשש כזה.
הירושלמי כותב שבשעת הוועד בעליית בית חנניה שבה גזרו על שמונה עשר דבר, תלמידי בית שמאי עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי בית הלל שבת א-ד, ט., אמנם דנו המפרשים האם הוא כפשוטו קרבן העדה, תולדות יצחק ופני מאיר על הירושלמי שם, תוס' עבודה זרה לו. ד"ה והתנן, וגיטין לו: ד"ה אלא. אבל הבבלי מביא רק שנעצו חרב בבית המדרש, אך לא מזכיר שהיו הורגים בבלי שבת יז א.
בירושלמי כתוב: מלמד שהיתה טומאה קשה להן משפיכות דמים לגנאי יומא ב-א, י:, שלא הקפידו על שפיכות דמים פני משה שם, ומעין זה בקרבן העדה שם לאחר שכהן אחד דקר את חבירו בסכין. דהיינו, פשוט לירושלמי ששפיכות דמים היתה זולה בעיניהם.
ראה עוד[עריכה]
- פירוש על התלמוד הבבלי בפרויקט פרשני
מסכתות המשנה |
סדר מועד: שבת | עירובין | פסחים | שקלים | יומא | סוכה | ביצה | ראש השנה | תענית | מגילה | מועד קטן | חגיגה
|